Pedoista joita halveksimme sieluttomiksi,
metsissä, pelloilla ja pesissä,
huuto nousee todistamaan,
ihmisten sieluttomuutta.
Kuvat joita tässä elokuvassa näette eivät ole yksittäistapauksia.
Kaikki materiaali, jos ei toisin mainita, On kuvattu Australiassa, mutta
useimmat tapaukset edustavat standardeja länsimaiden keskuudessa.
Useimmat ihmiset pitävät itseään eläinrakkaina.
Emme tunnusta heitä esineinä,
vaan monimutkaisina olentoina, joiden kanssa jaamme planeetan,
elämämme,
kotimme.
Me saamme iloa heidän ilosta,
me kärsimme heidän kivusta
juhlimme heidän älykkyydellä ja yksilöllisyydellä
kun toivotamme heidät tervetulleeksi perheeseemme,
tai kunnioitamme heitä heidän luonnollisessa elementissä.
Ajatus siitä, että aiheuttaisimme tarpeetonta kipua tai tuskaa heille, on monelle sietämätöntä.
Joten heille, jotka ruokkivat pukevat tai viihdyttävät meitä
päätämme seurata kertomusta, joka minimoi
tai kokonaan poistaa heidän kärsimyksensä.
Kuvankaunis perhetila ja ikoninen, rakastava maatilan omistaja.
Humaaninen ja kivuton loppu, pieni hinta joka maksetaan onnellisesti elämästä hyvin eletty.
Molemminpuolisen hyödyn järjestely.
Piilotettuna tämän kertomuksen puolesta, poissa silmistä, poissa mielestä,
heitä ei pidetä yksilöinä, suurinta osaa pelkkää karjaa,
kasvottomia tuotantoyksiköitä käsittämättömän laajuisessa järjestelmässä.
vapautettuna julmuuslaeista, jotka suojelevat seuraeläimiämme.
Heidän kärsimyksensä näkymätöntä ja kuulumatonta.
Heidän arvonsa päätetty pelkästään heidän hyödystä ihmiskunnalle,
järkeilty uskomuksesta meidän omasta paremmuudestamme
ja siitä ajatuksesta, että voima antaa oikeuden
On ajatus joka tulisi kyseenalaistaa.
1960-luvulla Australiassa oli noin 50 000 sikalaa.
Nykyään, niitä on alle 1400,
ja silti kasvatettujen sikojen kokonais- määrä ja teurastus on lisääntynyt.
Vuodesta 2015 lähtien, 49 tilalla oli 60% maan sikojen kokonaismäärästä.
Useimmat ruokaa varten kasvatetut siat aloittavat elämänsä porsimislaatikossa,
pieni aitaus jonka keskellä on häkki
suunniteltu siten että porsaat pystyvät ruokkimaan itseään äidiltään, emakolta,
samalla estäen häntä liikkumasta.
Kuolleiden tai muumioituneiden porsaiden yleisyys
kasvaa yleensä jokaisen pentueen kanssa kun emakoiden vartalot
eivät pysty enää ylläpitämään teollisuuden tuottamien suurien pentueiden kokoja.
10-18% porsaista jotka syntyvät elävinä eivät selviä vieroitusiän yli,
antautuen sairaudelle, nälälle, tai nestehukalle,
tai päätyäkseen murskatuksi heidän loukkuun jääneiden äitiensä toimesta.
Mukaanluettuna kuolemantapauksiin, ovat pentueen pienimmät,
joita pidetään taloudellisesti epäkelvottomina ja jotka tapetaan henkilökunnan toimesta.
He, jotka selviävät muutaman ensimmäisen päivän, silvotaan ilman kipulievitystä
heidän hännät ja hampaat leikattu kannibalismin vähentämiseksi...
ja osia leikattu heidän korvistaan, tai lävistettynä tunnisteilla tunnistuksen vuoksi.
Heidät viedään pois emojensa luota 3-5 viikon ikäisinä
Suurin osa on tarkoitettu teurastukseen noin viisi kuukautta myöhemmin.
Ikääntyessään heidät siirretään kasvatus aitioihin, kasaantuneena omien jätteidensä sekaan.
Joitain naarassikoja pidetään korvaamaan emakoita jalostussyklissä.
valittu huolellisesti heidän havaittujen kykyjen mukaan tuottaa suuria pentuita.
Useimmat sikatilat hyödyntävät keinosiemennystä luonnollisen parittelun sijaan,
koska se antaa heidän siittää jopa 30-40 naarassikaa yhdestä uroksesta.
Työntekijät keräävät siemennesteen masturboimalla karjuja,
jonka jälkeen siemenneste tungetaan emakoihin nostetun katetrin avulla, joka tunnetaan possu haikarana.
Urossikoja käytetään edelleen fyysisesti naaraiden kiihottamiseen ennen siemennystä,
mutta estetään oikeasti pariutumasta.
Kun raskaus vahvistetaan, emakkoa siirretään yhdeksi kahden tyyppisistä suljetuista elintiloista
koko hänen 16 viikon raskautensa ajaksi.
Emakko karsinat ovat yksittäisiä häkkejä joissa, kuten porsimislaatikoissa,
emakot voivat ottaa vain yhden tai kaksi askelta eteen- tai taaksepäin
ja eivät kykene kääntymään.
Vaikka pikkuhiljaa poistumassa suurimmassa osassa Australian sikaloista,
emakko karsinat ovat täysin laillisia ilman rangaistuksia emakoiden pitämisessä niissä
pidempään kuin vapaaehtoinen 5 päivän rajoitus.
Tämä on samanlainen kuin ilmeinen "kielto" emakon karsinoista EU:ssa
missä sallitaan karsinoissa pito 4 viikkoa raskausta kohti.
Kun annetaan valinta, siat käyvät tarpeillaan
kaukana mistä he nukkuvat ja syövät.
Äärimmäinen liikkuvuuden rajoittaminen tuottaa raskaan psykologisen rasituksen.
Vaihtoehtoinen, ryhmämajoitus,
katsoo raskaana olevat siat pakattuna pieniin betoni aitioihin.
Tilan ja ärsykkeiden puute voi aiheuttaa sijoilla agressiivisuutta.
He, jotka tippuvat jätevesi järjestelmään lattian aukkojen läpi
jätetään kuolemaan nälkään tai hukkumaan jätejokeen.
Viikko ennen heidän laskettua aikaansa,
heidät siirretään emakkokarsinoihin
jossa he viettävät seuraavat 4-6 viikkoa.
Kykenemättömiä liikkumaan, emakon lihakset heikentyvät pisteeseen
jossa hänellä on vaikeuksia nousta seisomaan tai menemään makuulle...
Lihaksen hukkaa vähentääkseen työntekijät pakottavat häntä seisomaan vähintään kerran päivässä.
Hänelle kehittyy painehaavoja kovista pinnoista...
tai laskeumia ja tulehduksia fyysisestä rasituksesta
toistuvasta porsimisesta ja huonoista olosuhteista...
… mikä voi myös johtaa osittaiseen halvaantumiseen,
estäen häntä pääsemästä ruoan ja veden luokse häkin edessä…
… tai jopa johtaa kuolemaan häkissä.
hän tulee katsomaan avuttomana kun hänen porsaansa sairastuvat ja kuolevat,
tai joutuvat työntekijöiden silpomiksi ja pahoinpitelemiksi kunnes heidät viedään pois häneltä.
hän joutuu kestämään tätä sykliä neljä kertaa kahden vuoden aikana.
ennen kuin hänet korvataan ja lähetetään teurastettavaksi,
tai tapetaan ja hylätään paikan päälle.
Termi "vapaasti kasvatettu" yksinkertaisesti tarkoittaa, että siat syntyvät ulkona pienissä mökeissä,
mutta viettävät sitten loput heidän elämästään ladoissa,
kohdaten samat ylikuormitukset, terveys- ja käyttäytymis ongelmat kuten kaikissa sikatiloissa,
samalla ollessa polvi syvällä omassa jätteessään.
Kykeneviä elämään 10-12 vuotta useimmat sijat tapetaan vain 5-6 kuukauden ikäisinä,
pakattuna kuljetukseen kuorma-autoihin sikaloissa
ja usein ajettuna pitkiä matkoja teurastamoon
ilman ruokaa, vettä tai suojaa äärimmäisestä kuumuudesta tai kylmästä.
Teurastamossa he odottavat pienissä betoni- tai metallikarsinoissa,
tyypillisesti yön yli, silti ilman ruokaa ja rajoitettu- tai mitätöity pääsy veteen.
Aamulla heidät karjataan pakotetusti tappolattialle.
Usein käyttäen sähkösäädintä.
Yleisin sikojen tainnutus- ja tappomenetelmä Australiassa,
jota käytetään kaikissa suurimmissa sian teurastamoissa ja mainostettuna "inhimillisimpänä" ja tehokkaimpana vaihtoehtona,
on hiilidioksidikaasukammio.
Pyörivien häkkien järjestelmä laskee täysin tietoisia sikoja kaksi tai kolme kerrallaan
vahvasti tiivistettyyn kaasuun,
joka alkaa polttamaan heidän silmiään, sieraimiaan onteloitaan, kurkkuaan ja keuhkojaan.
tukehduttaen heidät.
Pienemmät hiilidioksidipitoisuudet aiheuttaisivat vähemmän kipua ja stressiä,
mutta kestäisi paljon kauemmin tehdä siat tajuttomiksi,
tekemällä siitä taloudellisesti mahdotonta.
Emakot laitetaan gondoli kammioihin yksi kerrallaan.
Heidän kokonsa vuoksi kaasu on vähemmän tehokasta,
jolloin jotkut nousevat osittain tietoisina,
jolloin heidät saatetaan myös tainnuttaa sähköisesti jälkeenpäin.
Pudotettuna toiselta puolelta kammiota,
sikojen kurkku leikataan ja haidät vuodatetaan kuiviin.
Sähköllä tainnutus, jota käytetään pienemmissä teurastamoissa,
on paljon suurempi todennäköisyys epäonnistua.
Väärä virrankulutus, tainnuttajan asettautuminen, tai tainnutus ja käytety aika,
tai epäonnistuminen leikkaamaan kurkku tarpeeksi nopeasti,
voi johtaa siihen, että sika on vain halvaantunut ja kykenemätön liikkumaan
silti kykeneväinen tuntemaan kipua,
tai palaamaan tajuihinsa vuotaessaan kuiviin.
Silmien räpyttäminen ja rytminen hengitys ovat vahvoja tietoisuuden indikaattoreita.
Yksitellen heidät poimitaan toistensa edestä.
Pulttipistoolit ovat toiinen vaihtoehto, jota käytetään pienemmissä teurastamoissa.
Tunkeutuva vaihtoehto ampuu sauvan eläimen kallon läpi
vaurioittaen pysyvästi heidän aivojaan,
estäen heitä palaamaan tietoisuuteen,
samalla kun läpäisemättömät pulttipistoolit toimittavat tylppiä voimakkaita traumoja paljon kuin vasara.
Tehokas tainnutus vaatii sen, että ase asetetaan kulmaan ja paikkaan
oikeassa kohtaa päätä,
mikä on usein vaikeaa, jos päätä ei ole hillitty
Nähtyään heidän pentueensa kaverit tapettuna heidän silmiensä edessä,
Tai haistaen veren lattialla,
he ovat vastahakoisia menemään tainnutuskoppiin.
Pulttipistooli on vielä vähemmän tehokas isoimmilla sioilla, kuten emakoilla.
Heille, kivääriä saatetaan käyttää vaihtoehtona.
Tässä tapauksessa, tarkkuus on vielä vaikeampaa.
Veren vuodatuksen jälkeen, siat pudoetaan tulikuumiin vesisäiliöihin
niiden ihon pehmentämiseksi ja harjaksen ja hiuksien poistamista varten.
Ne, joita ei ole tainnutettu tai tapettu kunnollisesti kuolevat lopulta hukkumalla.
Jätetuotteet - nahat, luut, kaviot, suolet ja rasva -
kuljetetaan renderöinti tehdaksiin jossa niistä tehdään ihraa
käytettäväksi elintarvikkeissa, saippuoissa, voiteluaineissa ja biopolttoaineissa,
tai muihin tuotteisiin, kuten gelatiiniin.
Villisiat tuotiin Australiaan ensimmäisen laivaston myötä,
ja nykyään asuttavat noin 40 prosenttia maasta,
lähinnä Queenslandissa ja Uudessa Etelä-Walesissa
"sikojen koirastus" pitää sisällään metsästäjien päästävän agressiivisesti koulutetut koirat
elävien sikojen jäljittämiseen, jahtaamiseen ja raatelemiseen,
pitäen heidät paikoillaan
kunnes metsästäjät saapuvat paikalle ja viimeistelevät heidät veitsellä.
Huolimatta että villisiat on julistettu tuhoeläimiksi,
ei ole harvinaista, että metsästäjät vapauttavat nuoria porsaita kansallispuistoihin
jotta he voivat palata myöhemmin metsästääkseen heitä.
Muniville kanoille elämä alkaa hautomosta.
Vanhemmilta linnuilta kerätyt munat on varastoitu, inkuboitu ja he kuoriutuvat 31 päivän ajan.
Uros- ja naaraspoikaset on lajiteltu erillisille kuljetinhihnoille.
Täällä Australian suurimmassa hautomossa, niitä on muunnettu geneettisesti
tehden uroksista eri värisiä kuin naaraista, mahdollistaen nopean lajittelun.
Kykenemättömiä koskaan tuottamaan munia
ja täysin erilainen rotu lihaan tarkoitettuihin kanoihin,
urospoikasia pidetään jätetuotteina,
samoin kuin kaikki naaraat joiden koetaan olevan epämuodostuneita tai heikkoja.
Ne lajitellaan erilliselle kuljetushihnalle kuin terveet naaraat
heidän ensimmäisenä päivänä elämässä, ja heidät lähetetään teollisuussekoittimeen, jota kutsutaan silppuriksi.
Tämä käytäntö on laillinen ja sitä kutsutaan inhimilliseksi RSPCA:n toimesta.
Pienemmät hautomot voivat käyttää hiilidioksidikaasua
tai yksinkertaisesti tukehduttavat poikaset muovipusseissa.
Kaikki kaupalliset munatilat -
häkissä, rajatussa ladossa, vapaa-alueella, RSPCA-hyväksyttynä -
pitävät sisällään urospoikasten tappamisen,
jota tapahtuu yhteensä noin 12 miljoonaa vuosittain Australiassa.
Samaan aikaan terveet naaraat jatkavat tuskallisiin nokankatkaisu koneisiin.
Kanoilta katkaistaan nokka heidän toisille aiheuttaman harmin minimoimiseksi
munatilojen vankeudessa.
Sitten poikaset pinotaan lokeroihin ja kuljetetaan kananmunan kasvatustiloihin,
missä he ovat 4 kuukautta kunnes he alkavat munimaan.
Pieni määrä uroksia säästetään silppurilta
palvellaakseen valittujen kanojen kanssa vanhempina,
munien ja siementäen munia hautomolle.
Muut kanat lähetetään munatiloille ympäri maata.
Noin kaksi kolmasosaa 18 miljoonasta munivista kanoista milloin tahansa Australiassa
ovat kanahäkeissä.
Jokainen aitta voi sisältää jopa 100 000 kanaa, joiden määrä vaihtelee 4-20 välillä per häkki
jokaiselle kanalle annetaan vähemmän tilaa kuin A4-kokoinen paperiarkki.
He eivät pysty levittämään siipiään tai ilmaisemaan mitään luonnollisia käyttäytymisiä
kuten pölyssä kylpemistä, orsimista tai ruoan etsintää.
Vuosikymmenien ajan kestäneen geneettisen manipuloinnin ja valikoivan jalostuksen takia,
he munivat melkein joka päivä yhteensä enintään 330 vuodessa,
verrattuna villi kanojen munimaan 10-15.
Ikääntyessään huono ympäristö ja fyysinen stressi toistuvasta munimisesta
vie veronsa heidän terveydeltään, joka näkyy heidän höyhenten asteittaisena menetyksenä
ja yhä vaaleampi heltta, joka viittaa anemiaan.
Kuolemat häkkien sisällä ovat yleisiä,
ja tilojen koon vuoksi he voivat jäädä huomaamatta pitkään aikaan
pakottaen eloonjääneet kanat elämään mädääntyneiden ruhojen päällä.
Uudemmat häkkijärjestelmät keräävät ulosteita häkkien alla oleville kuljetushihnoille,
kun taas vanhemmat järjestelmät sallivat sen kasaantumisen alapuolelle.
Linnut jotka onnistuvat pakenemaan häkeistä jätetään kuolemaan näissä lantakuopissa.
18 kuukauden ikäisenä asuttuaan häkissä yli vuoden, niiden munien tuotanto
on hidastunut merkittävästi, tarpeeksi pitääkseen heitä "käytettyinä".
Heidät on "tyhjennetty" - vedetty häkeistä ja ängetty laatikoihin
johtaen usein luunmurtumiin karkean käsittelyn takia.
Kuinka usein heidän luunsa murtuvat?
Joka kerta kun minulla on sellainen, ne ovat rikkoutuneet.
Joka ikinen kerta.
Lopeta toi ulina tai murran sun toisen jalkas
Heidät joko kaasutetaan kuoliaaksi ja sitten haudattu tai renderöity,
tai lähetetty teurastamoon ja korvattu uusilla 4 kuukauden ikäisillä kanoilla.
2016 vuoteen asti,
ei ollut kansallisia standardeja siitä mitä voidaan pitää vapaan kanan munina.
Nyt, vapaana kasvattavat tilat on rajattu suurimmalla mahdollisella ulkotilan tiheydellä
10 0000 kanaa hehtaarilla - yksi neliömetriä kohti -
vaikka he viettävät silti suurimman osan ajastaan pakattuna yhteen suuriin latoihin.
Kanat muodostavat ja elävät luonnollisesti sosiaalisessa hierarkiassa, jota kutsutaan nokkimisjärjestykseksi
mutta kykenevät tunnistamaan vain noin 100 toista kanaa
Ladoissa tai laidunsissa tuhansien muiden lintujen kanssa,
heidän kyvyttömyytensä ylläpitää tätä nokkimisjärjestystä johtaa kaaokseen.
Heikompia lintuja kiusataan ilman mitään tapaa paeta.
Sairaudet leviintyvät nopeasti.
Lintuinfluenssan puhkeaminen Uuden Etelä-Walesin vapaan kanan tilalla vuonna 2013,
uskotaan tarttuneen villi ankoilta,
johtaen yli 400 000 kanan surmaamiseen.
Monet suuremmista vapaaeläintiloista pitävät häkkitiloja samassa kiinteistössä,
munien päätyessä molemmista samaan pakkauskatokseen
2009 luvun analyysi Muna Yhtiöstä osoitti, että jopa
yksi kuudesta munasta, joita myydään "vapaana" on munittu häkki- tai latokanojen toimesta.
Kuten häkkitiloissa,
vapaana pidettävät kanat lähetetään teurastettavaksi vain 18 kuukauden ikäisenä,
kaukana heidän 10-vuoden luonnollisesta eliniästä.
Teurastamossa kanat ovat kahleissa ylösalaisin liikkuvalla linjastolla.
Ne lasketaan kylpyyn sähköistettyyn veteen niiden tainnuttamiseksi
ennen heidän kurkkunsa leikkaamista automatisoidulla terällä,
mutta jos he nostavat päätään, he voivat välttää tainnutuskylvyn
kohdaten terän täysin tietoisina
ja lopulta hukkuen tulikuumaan veteen prosessin loppuvaiheessa.
Teurastetut kanat päätyvät pääosin alemman luokan kana-lihavalmisteisiin
kuten jauhelihaksi, tai käsitellyksi siipikarja ateriaksi lemmikkieläinten ruoaksi
tai tullakseen ruoktituksi takaisin tuotantoeläimille.
Lihaksi kasvatettavat kanat, eli broilerit,
ovat isompaa lajia kuin munivat kanat,
suunniteltu ihmisen väliintulon kautta kasvaakseen nopeasti masssiivisen kokoisiksi.
Heidän lyhyt elämä alkaa broileri hautomosta.
Vaikka sekä uroksia että naaraita käytetään tässä teollisuudessa,
nämä hautomot käyttävät myös silppureita...
tai kaasukammioita,
heikoille tai epämuodostuneille linnuille, joita ei oleteta selviävän teurastamoon asti.
Selviytyneet päivän ikäiset poikaset kuljetetaan broilereiden kasvatustiloille.
Vuodesta 2016 Australiassa oli 530 broileritilaa,
yhdessä asuttaen minä tahansa aikana yhteensä noin 90 miljoonaa lintua.
Jokainen aitio pitäen noin 40-60 tuhatta
Ensimmäisen elämänviikon aikana, 4-6% kuolleisuus on normaalia,
vastaten 1600-3600 kuolleeseen poikaseen per aitio, noin 200-500 päivittäin
Suurin osa näistä löytyvät kuolleina työntekijöiden toimesta,
muut jotka vaikuttavat heikoilta tai loukkaantuneilta tapetaan tai heitetään menemään hengissä.
"Tapoin 465 siellä"
"Oli lähemmäs 1000 lintua joita tapoin 3 ladossa"
"Eikä ne ole pelkästään sairaat joita tapan"
"Tapan kaiken joka vielä juoksee"
"mutta tiedän ettei ole hyviä"
"Onko sillä merkitystä piipittävätkö he vielä täällä?"
"Joskus he eivät teurasta niitä kunnolla"
"Mutta ainut mitä teen, otan heitä niskasta kiinni..."
"Tiedät että olet tehnyt sen oikein koska ei kuulu enää piipitystä"
"Kaula on katkennut"
"Ei voi piipittää"
"Tiedät että olet tehnyt sen oikein kun hän ei enää pip"
Kun he kasvavat, he täyttävät vapaana olevan tilan nopeasti ladossa,
eläen omien jätekasojensa keskellä.
Kuolleisuus vähenee, mutta kuolemat ovat silti yleisiä.
Lähellä latoja, ruumiit on kasattu ja kompostoitu.
Valikoiva kasvatus, liikunnan puute ja tilanahtaus,
teollinen valaistus ja raskas antibioottien käyttö joka parantaa ruoan imeytymistä,
ovat johtaneet modernien broileri kanojen
saavuttavan teurastusvalmiin 3 kilon painon vain 35 päivässä,
dramaattinen nousu 2 kilon luonnollisesta huipusta 96 päivässä.
Heidän ruumiillaan on suuria vaikeuksia ylläpitää tätä äärimmäistä fyysistä painetta,
tehden luusto-, sydän- ja aineenvaihduntahäiriöistä yleisiä.
Niistä jotka selviävät teurastamoon asti, 90% on havaittavissa epänormaalia askellusta.
Latoja ei siivota koko 5 ja 7 viikon välisenä ajanjaksona,
aiheuttaen korkeaa ammoniakkipitoisuutta joka voi ärsyttää ja polttaa heidän ihoaan
ja rajoittaa heidän hengityselimiään.
Kanat, myyty RSPCA hyväksytyn leiman alla
annetaan yks olki kulkien ladon keskikohdan läpi,
mutta muuten ehdot ja prosessi ovat identtisiä.
Lukujen vähentäminen tapahtuu hämärissä olosuhteissa keskellä yötä,
Kun linnut ovat rauhallisimpina ja kykenemättömiä näkemään mitä tapahtuu.
Heidät otetaan yleensä käsin kiinni sopimustyöryhmien toimesta
ja ahdataan muovilaatikoihin,
jonka jälkeen laatikot nostetaan trukilla kuorma-autoihin teurastamoon kuljetusta varten.
Kuten munivat kanat, heidät ripustetaan karkeasti jaloistaan automatisoituun kahlelinjastoon...
joka kastaa heidät sähköisessä tainnutuskylvyssä,
jokaisen linnun kohdalla joka nostaa päätään he etenevät täysin tajuissaan
ennen kuin heidän kurkkunsa leikataan auki pyörivällä terällä.
Työntekijä seisoo vierellä veitsen kanssa jokaista lintua varten joka ohittaa ensimmäisen terän.
Viljellyt kalkkunat on selektiivisesti kasvatettu
kasvamaan niin suuriksi, että he eivät voi luonnollisesti pariutua,
joten kalkkunateollisuus luottaa keinosiemennykseen,
joka näkyy tällä Victoriassa sijaitsevalla vapaatilalla
vaikkakin sitä pidetään vakiokäytäntönä
pienissä määrissä australialaisia kalkkunahautomoita.
Erittäin uteliaita lintuja, jotka kasvatetaan lähes samalla tavalla kuin broilerit
10-14000 vajaa kohden vastaten noin kuutta kalkkunaa neliömetriä kohden.
Geneettiset muutokset ja keinotekoinen valaistus ruokinnan maksimoimiseen,
vaikuttavat kaksinkertaiseen kasvuvauhtiin kuin heidän vastakappaleensa
He saavuttavat nopeasti painon, jota heidän jalat eivät voi enää tukea.
Asuessaa omassa jätteessään, haavat voivat saada tartunnan nopeasti.
Kuolemien tiheys kasvaa iän myötä
naarailla keskimäärin 3-5 prosenttiin
lähellä 12 viikon elinikäänsä ladoissa,
ja 10-12% uroksista lähellä heidän 16 viikon elinikänsä loppua.
Kuolleet linnut kerätään ja hylätään kuin roskat.
Loput kuljetetaan teurastamoon,
jossa heitä lyödään, potkitaan ja hakataan
ollessaan kahleissa ylösalaisin matkalla teurastuslinjalle.
Pienemmät teurastamot voivat käyttää yksittäisiä tappokartioita.
neljästä viiteen miljoonaan tapetaan Australiassa vuosittain,
joista suurin osa ostetaan ja syödään Joulun aikoihin.
Muun ajan vuodesta, tai jopa vuosia kerrallaan, ne ovat pakastettuna.
Kuten broileri kanoilla, silppureita käytetään edelleen ankka hautomoissa
heikoille tai epämuodostuneille ankanpojille, joiden ei odoteta selviävän kasvuvaiheesta.
Ankanviljelyllä on monia samankaltaisuuksia broileri- ja kalkkunaviljelyn kanssa.
Kuljetettu hautomosta heidän ensimmäisenä päivänä elossa,
ankanpojat kasvavat nopeutetulla kasvuvauhdilla vain 7 viikossa,
asutettuna tuhansien muiden kanssa
harvoin puhdistetuissa aitoissa missä taudit ja kuolemantapaukset ovat yleisiä.
Ankat ovat vesieläimiä, joten heillä on luonnollisesti heikot jalka- ja reisinivelet
koska heidän ei normaalisti tarvitse kannattaa ruumiinpainoaan pitkiä aikoja kerrallaan.
Sielä missä pintavettä on saatavana, ankat kelluvat pitkiä aikoja,
vähentäen rasitetta heidän lihaksiin ja luustoihin.
Kun pintavesi taas evätään,
kuten useimmissa australialaisissa tiloissa mukaan lukien he, jotka on merkitty vapaiksi,
ankkojen täytyy kannatella heidän koko ruumiinpainoaan kokonaiset 7 viikkoa
- usein paljon kauemmin kuin jalostukseen tarkoitetut ankat -
aiheuttaen rampuutta, sijoiltaan menneitä niveliä ja murtuneita luita.
Valikoiva kasvatus, jonka tavoitteena on kasvattaa ankkoja nopeammin ja raskaammiksi,
yhdessä riittämättömän luunmuodostuksen kanssa
heidän nuoren luuston järjestelmässä,
lisää vielä enemmän paineita heidän jo heikkoihin jalka- ja reisiniveliin.
Ilman vettä edes päänsä upottamiseen,
ankat eivät pysty edes pitämään silmiään, sieraimiaan tai höyheniään puhtaina,
pahentaen sairauden ja sokeuden riskiä.
Eläminen heidän oman jätteensä aiheuttamassa korkeassa ammoniakkipitoisuudessa
saattaa aiheuttaa kivuliaita palovammmoja jalkoihin ja pahentaa haavoja ja vammoja.
Nämä huonot ympäristö olosuhteet ja ylikansoitus
johtavat usein neurologisiin sairauksiin missä epäjohdonmukaisuus sekä pään ja niskan vapina,
johtavat halvauksiin, kouristuksiin, koomaan ja kuolemaan.
Kun työntekijät löytävät sairaan tai loukkaantuneen ankan,
heidät tapetaan kaulan katkaisulla.
49 päivän kuluttua heidät kerätään laatikoihin
ja kuljetetaan trukeilla rekkoihin jotka kuljettavat heidät teurastamoon.
Useat eivät selviä matkasta.
Aivan kuten kanat ja kalkkunat,
Ankat ripustetaan jaloistaan teurastuslinjalle.
Tyypillinen sähköinen tainnutuskylpy kuin aiemminkin, ei välttämättä tuota tuloksia
monen linnun joutuvan kurkun leikkaukseen tajuissaan
ja lopulta kuolevan verenhukkaan tai hukkumiseen tulikuumassa säiliössä.
Vuodesta 2018 lähtien, kolme osavaltiota Australiassa
ovat kieltäneet villi ankkojen hupiammunnan julmuus perustein,
mutta Victoriassa, etelä Australiassa ja Tasmaniassa,
harrastus pysyy laillisena joka vuosi avoimen kauden aikana.
Vesilintujen väestö Victoriassa on vähentynyt tasaisesti,
vuonna 2017 saavuttaen alhaisimmat luvut 34 vuodessa,
mutta metsästys jatkuu perustellun liiketoiminnan lisääntymisen alla
maaseutuyhteisöissä, jotka ympäröivät kosteikkoja
ja yleisen nautinnon ja metsästäjien tunteman tyytyväisyyden vuoksi.
Tietokone simulaatiot ja pelastajien havainnot kosteikoilla
osoittavat, että ankkojen ampujat jättävät ainakin yhtä monta lintua haavoittuneiksi ja kiinniottamattomiksi
kuin he tappavat ja vangitsevat, nostaen lukumäärän moniin tuhansiin ankkoihin
jätettynä kitumaan tai kuolemaan hoitamattomiin vammoihin
Lisäksi monia lakien suojaamia lajeja
kuten harvinainen ja uhanalainen tuhkasorsa
on haettu kosteikoista metsästyskauden aikana,
ampujat joko epäonnistuivat tunnistaa lajin ennen sen ampumista,
tai ampuivat joka tapauksessa.
Noin 80% maailman untuvista ja höyhenistä
joita käytetään tavaroissa kuten takeissa, makuupusseissa ja vuodevaatteissa tulevat Kiinasta,
missä ankkojen ja hanhien höyhentäminen on edelleen yleinen käytäntö.
Tähän sisältyy höyhenten kivulias repiminen lintujen ihosta,
jättäen avoimia ja verisiä haavoja,
prosessi joka toistetaan useaan kertaan kunnes heidät lopulta teurastetaan.
Jopa toimittajat jotka uskottelevat toimivansa vastuullisen alastandardin mukaisesti
on todettu harjoittavan elävää höyhentämistä.
Viime kädessä sitä ei ole mahdollista tietää tulevatko tietyt untuvatuotteet
Australiaan tai muualle näiltä tiloilta.
Kuten ihmiset, lehmät ovat voimakkaasti äidillisiä olentoja
jotka muodostavat läheisen siteen nuortensa kanssa,
ja joiden on synnytettävä tuottaakseen maitoa.
Meijeritiloilla, heidät hedelmöitetään väkisin
joka vuosi maidontuotannon ylläpitämiseksi,
yleensä keinosiemennyksellä luonnollisen pariutumisen sijaan,
joka vaatii työntekijöitä työntämään heidän kätensä lehmän peräaukkoon
pitääkseen kohdunkaulan paikoillaan härältä kerätyn siemennesteen injektoinnin ajaksi.
Heidän vasikkansa viedään pois vain tunteja syntymän jälkeen
jotta heille tarkoitettu maito voidaan kerätä ja myydä ihmisravinnoksi.
Erottelua seuraavien päivien aikana,
äidit mylvivät yötä päivää,
etsien vasikoitaan.
Heidän tiedetään surevan päiviä tai jopa viikkoja.
Urospuolisia vasikoita, joita kutsutaan mulleiksi,
pidetään turhina meijeriteollisuudelle
koska he eivät koskaan tule tuottamaan maitoa.
Niitä pidetään eristettyinä viiden päivän ajan ennen kuin heidät laitetaan kuorma-autoon,
ja lähetetään teurastamoon.
Heiltä voidaan pidättää ruokaa viimeiset 30 tuntia heidän elämästään.
Nälkäisinä, sekavina ja hellyyden kaipuisina.
he huutavat äitejään teurastamon aitauksista
missä heidät tapetaan seuraavana aamuna.
He, jotka välttävät tainnutuksen tai jotka tainnutetaan väärin
tapetaan tajuissaan.
Noin 700 000 urosvasikkaa teurastetaan meijeriteollisuuden jätetuotteina
joka vuosi pelkästään Australiassa.
Pieni määrä urospuolisia vasikoita kasvatetaan pidempään, jopa 20 viikkoa,
teurastettavaksi vasikanlihaksi.
Naispuoliset vasikat ovat myös pidettyinä eristyksissä,
maidon korvikkeella ruokittuna,
liittyen lopulta sykliin heidän hedelmöityksensä jälkeen.
2-3 kertaa päivässä imettävät lehmät paimennetaan lypsyvajaan
joissa heidät kytketään teollisiin lypsykoneisiin.
Luonnollisissa olosuhteissa he voivat elää jopa 20 vuotta.
Maitotiloilla he kestävät vain 4-8 vuotta,
jotkut, jotka tunnetaan masentajina, antavat periksi jatkuvan
hedelmöittämisen ja 10 kertaisen maidontuotannon synnyttämälle paineelle,
loput lähetetään teurastettaviksi, kun heidän maidontuotantonsa alkaa hidastua
tai he loukkaantuvat siten, etteivät he enää pysty jatkamaan.
Keinosiemennys on yleisempi käytäntö luonnolliseen pariutumiseen verrattuna myös naudanliha-alalla.
Naudanlihaa varten kasvatetuille vasikoille tehdään useita kivuliaita kirurgisia toimenpiteitä
ilman puudutusta, mukaan lukien nuputtamista tai sarvien poistoa...
korvien merkitsemistä…
kastraatioita, joko terällä,
tai toimeenpiteellä, jota kutsutaan rengastamisena,
jossa elastinen nauha kiinnitetään tiukasti kivesten tyven ympärille,
rajoittaen verenkiertoa kunnes ne lahoavat ja putoavat.
... ja merkitsemistä poltinraudalla.
Niiltä, jotka sairastuvat, yleensä puuttuu eläinlääkärin hoito ja he heikentyvät nopeasti.
Lääkkeet, mukaan lukien antibiootit, kasvu hormonit, vitamiinit ja lisäravinteet,
ja keltarauhashormoni raskauden ylläpitämiseksi injektoidaan...
tai asetetaan emättimen kautta…
tai suun kautta.
Nämä ja muut säännölliset rutiinit, kuten lajittelu tai raskauden tarkistaminen
vaativat että karja paimennetaan väkisin pihajärjestelmän läpi
pitolaatikkoon nimeltään putki henkilökohtaista huomiota varten.
"Vittu käänny ympäri tyhmän näköinen narttu"
"No niin möykky paskaa"
Noin 40% Australian naudanlihan kokonaismäärästä
ja 80% naudanlihasta jota myydään suurissa kotimaisissa supermarketeissa
tulee naudoista jotka ovat viettäneet viimeiset 10-15% heidän elämästään
pakattuna karuissa kasvattamoissa,
missä heidät lihotetaan viljalla ennen teurastusta 18 kuukauden iässä.
Heidät pakotetaan tainnutuskoppiin, josta he yrittävät epätoivoisesti paeta.
"Todellakin!"
"Asetu vitun kusipää"
Pulttipistooli on yleisin lehmien tainnutusmenetelmä,
Mutta pienemmät aseet ovat usein tehottomia niin suuriin eläimiin käytettyinä,
aiheuttaen vain kipua ja rajoitettua liikkuvuutta, mutta ei tajuttomuutta.
Kivääri on harvinaisempi vaihtoehto.
Sen lisäksi, että he joutuvat todistamaan eläimien kuoleman ja jopa prosessoinnin
ennen kuin heidät tainnutetaan,
useimmissa tapauksissa heidät myös pakotetaan kuulemaan toisten kohtalo seuraavasta huoneesta.
Raskaana olleiden teurastettujen lehmien osalta syntymättömien vasikoiden veri,
tunnettuna vasikan sikiön seerumina tai naudan sikiön seerumina,
on erittäin arvokasta lääketeollisuudelle,
tuottaen noin 600 dollaria litralta.
Lehimien ja mullien vuodat lähetetään parkituslaitoksiin, jossa ne muutetaan nahkaksi,
joista suurin osa kuljetetaan vientituotteina ulkomaille.
On olemassa yleinen väärinkäsitys siitä
että nahka on lihateollisuuden sivutuote joka vähentää hukkaa
On paljon paremmin sanottu, että se on rinnakkaistuote,
joskus taloudellisesti arvokkaampaa kuin liha
siihen pisteeseen asti, että yhä enemmän eläimiä
tapetaan heidän ihonsa vuoksi pikemminkin kuin heidänsa lihansa.
Halpa nahka käytettyinä kengissä, käsilaukuissa ja muissa tarvikkeissa
tuodaan myös Australiaan, Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan
kehitysmaista kuten Intiasta ja Bangladeshista.
Koska lehmiä pidetään pyhinä Hindu uskonnossa,
niiden teurastus on laitonta 24 Intian 29 osavaltiossa.
Jotta teurastus nahkaa varten olisi laillista,
heidät on ensin kuljetettava satoja tai tuhansia kilometrejä
yhteen viidestä vapautetusta osavaltiosta tai rajan yli Bangladeshiin
Reitistä ja eläinten lukumäärästä riippuen
- joskus tuhansissa - suuri osa matkasta voi tapahtua jalan.
Valmistelussa monilla on kengät naulattu jalkoihinsa
ja tiukasti säikeistetyt köydet heidän neniensä läpi.
Väsyneinä, nälkäisinä ja janoisina, monet romahtavat matkan varrella,
pakotettuna seisomaan nenäköysistä vetämällä tai häntiä murtamalla
lyöden sauvoilla, tai saaden chilipippuria hierotuksi silmiinsä.
Lopun matkan ajan heidät ängetään kuorma-autoihin,
heidän sarvensa lävistävän ja kovertavan toisiaan ja heidän luidensa usein rikkoutuvan.
Ne, jotka selviävät teurastamoon asti tapetaan toistensa edessä
ilman edeltävää tainnutusta,
jotkut jopa nyljetään elossa.
Vuodat kastetaan myrkyllisissä kemikaaleissa,
joiden tiedetään aiheuttavan syöpää ja kroonisia ihosairauksia,
usein lasten toimesta.
Peruskäsitys rodeoista
on fyysinen hallinta ja ylivalta heikommista, haavoittuvammista olennoista.
Vasikoita, sonneja ja härkiä on fyysisesti provosoitu
katsojien viihteeksi
noin 240 rodeotapahtumassa kautta Australian joka vuosi.
Normaalisti hyvin rauhalliset eläimet, joutuvat kestämään hännän kiertämistä
sähkösauvalla tyrkkäämistä
ja muita fyysisiä väärinkäyttöjä kulissien takana,
samalla kun metalliset kannustimet ja hihnat on kiristetty heidän vatsansa ympärille,
saaden heidät "pokkuroimaan" ja vaikuttamaan villeiltä
Intensiivisyydellään ja riskillä olennaisiin tekijöihin viihdyttävälle näytökselle,
vammat ovat väistämättömiä.
"Hänellä on vain hieman vaikeuksia pitää sonni pystyssä neljällä jalalla"
"Hän aikoo käyttää omaa voimaansa saadakseen nostettua härän ylös maasta"
"Sanonko mitä, tämä härkä ei todellakaan ole
yhteistyöhaluinen tämän cowboyn kanssa täällä tänään ihmiset"
"Joo, minäpä kerron teille, hän ei halua mitään tekemistä
täällä tänään järjestettävän kilpailun kanssa"
"Älkää koskaan ajatelko sitä etteikö tätä karjaa hoideta kunnolla,
koska heistä huolehditaan todella erinomaisesti"
Vasikan ja härän köydettämiseen liittyy kauhistuneiden eläinten lassoaminen
kun he yrittävät karata väkivaltaisesti nykäisemällä heidät pysähdyksiin,
ja yleensä johtaen mustelmiin, murtuneisiin raajoihin, sarviin tai jopa kauloihin,
nivelsiteiden repeämiseen, sisäiseen verenvuotoon ja ihonalaisiin kudosvaurioihin.
"Talvi karitsointi" tarkoittaa lampaan hedelmöittämistä siten,
että he synnyttävät talvikuukausina,
tarkoittaen, että heidän kaitsat vieroitetaan keväällä, kun laitumet ovat hedelmällisimpiä.
Vaikka tämä sallii karitsojen nopean kasvun,
se johtaa 10-15 miljoonan vastasyntyneen karitsan - noin joka neljännen -
kuoleman 48 tunnin sisällä syntymästä johtuen kovalle kylmälle altistumisesta.
Lampaankasvattajille tämä on kuitenkin parempi vaihtoehto kuin korkeammat rehukustannukset
karitsoinnista lämpiminä kuukausina.
Merino rotu, joka vastaa noin 80% Australiassa tuotetusta villasta,
on valitusti paritettu omistamaan ryppyinen iho
aiheuttaen liiallisen määrän villaa
tehden heidät paljon alttiimmiksi miyaasille.
Likaantumisen ja miyaasin vaaran vähentämiseksi karitsojen, jotka selviävät kesään,
hännät on typistetty tai katkaistu kokonaan,
ja heille tehdään yleensä mulesing samaan aikaan,
johon sisältyy pakaran ympärillä olevan ihon- ja hännän tyven
leikkaaminen metalli keritsimellä.
jos karitsat ovat alle 6 kuukautisia,
on laillista tehdä tämä ilman kipulievitystä.
Lampaiden kerijöille maksetaan kerittyjen lampaiden lukumäärän mukaan, ei tunneittain,
joten nopeutta priorisoidaan tarkkuuden sijaan,
eikä ole vaatimuksia muodolliselle koulutukselle tai akkreditoinnille.
Muutaman vuoden kuluttua, kun he eivät enää tuota tarpeeksi villaa
jotta lampaita voitaisiin pitää kannattavina, heidät lähetetään teurastatettaviksi ja myyntiin lampaanlihana
kun lihaksi kasvatetut karitsat tapetaan 4-12 kuukauden ikäisinä,
kaukana luonnollisesta 12-14 vuoden eliniästään.
19 miljoonaa 32 miljoonasta lampaasta, joista tapetaan vuosittain Australiassa
käyvät pihamyyjäisten läpi,
välittäjä tilojen, teurastamojen tai yksityisten ostajien välillä
missä eläimet mukaan lukien nautakarja, vasikat, hevoset, siipikarja ja siat,
huutokaupataan.
Lämpörasitus, nestehukka, uupumus, tai olemassaolevat sairaudet
ovat yleisiä kuolemantuottajia pihamyyjäisissä.
Suurin osa lampaista ostetaan teurastamoiden puolesta lihaa varten.
Mikään eläin ei kävele vapaaehtoisesti kuolemaansa.
Taas sähköinen tainnutus osoittautuu usein tehottomaksi,
aiheuttaen vain kipua ja kauhistaen eläimiä yhä enemmän
heidän viimeisinä hetkinään.
Pulttipistoolien käyttö ei ole sen parempi.
"Tee niinkuin käsketään"
"Pysy vittu paikoillasi"
"Istu, makaa, kaadu, jep"
"Hyvä poika, ota nyt pää pois, jep"
"Hän tekee mitä hänelle on kerrottu"
Riippumatta siitä kuinka tehokkaalta tainnuttaminen voi vaikuttaa,
on mahdotonta saada varmuus siitä, onko eläin
saatu kokonaan tajuttomaksi ja kykenemättömäksi tuntemaan kipua,
vai onko se vain halvaantunut ja kykenemätön liikkumaan, tuntien silti kaiken.
Pelossaan ja epätoivossaan jotkut onnistuvat pakenemaan hetkeksi,
kohdaten suoraan heidän edeltäjien ruumiit,
ennen hänen pakotusta takaisin jonoon, tietäen että he ovat seuraavina.
Vuohia kasvatetaan maidontuotantoa varten lehmien tavoin,
toistuvasti hedelmöitettynä varmistaen jatkuvan maidon tuotannon.
Markkinaraollinen ala Australiassa jolla on vain 65 maatilaa,
vuohenmaitoa markkinoidaan helpommin sulatettavana vaihtoehtona
sopien ihmisille, joilla on lehmänmaito allergia
Maailmanlaajuisesti ihmiset juovat enemmän vuohien maitoa kuin minkään muun eläimen.
Urospuoliset kilit, kykenemättömiä tuottamaan maitoa,
pidetään yleensä jätetuotteina ja heidät tapetaan tilalla pian syntymän jälkeen
kun taas naaraspuoliset kilit kasvatetaan maidontuotantoa varten
vaikka jotkut tilat kasvattavat ja myyvät ylimääräiset vuohet lihana.
Imettävät emot lypsetään kahdesti päivässä
jopa kymmenen vuotta ennen teurastusta,
parhaimmillaan tuottaen 4 litraa matioa päivässä myytäväksi tuoreena
tai muutettavaksi juustoksi, voiksi, jäätelöksi, jugurtiksi tai saippuaksi.
Australia on suurin vuohenlihan maastaviejä maailmassa,
josta suurin osa menee Yhdysvaltoihin.
Vain 10% on peräisin lihaa varten kasvatetuista ja viljellyistä vuohista, ja loput vuoristovuohista,
villirotu jonka alkuperänä on paenneet kotitalous vuohet
jotka tuotiin eurooppalaisten uudisasukkaitten myötä Australiaan.
Nämä vapaasti liikkuvat vuohet on vangittu ja kuljetettu
vuohenvarastoiksi kutsuttuihin kasvattamoihin, joissa heitä lihotetaan ennen teurastusta.
Raskaana teurastamoon lähetetyt eläimet eivät ole harvinaisuuksia,
ja väistämättä jotkut synnyttävät kuljetuskuorma-autoissa tai pitokarsinoissa
hieman ennen kuin heidät paimennetaan tapettavaksi,
heidän poikastensa jäädessä kuolemaan nälkään tai altistumiselle,
huutaen heidän kuolleiden äitiensä perään.
Lohi on suosituin syömäkala Australiassa
lähes 40 000 tonnilla syötyä kalaa vuosittain.
Niitä viljellään merellä vedenalaisissa häkeissä,
ensisijaisesti eteläisissä lahdissa ja Tasmanian länsirannikoilla
kylmempien vesien takia.
Jokaiseen häkkiin mahtuu jopa 60 000 kalaa,
jotka on siirretty sisämaan hautomoista 12-18 kuukauden ikäisinä.
Kasvaessaan tila häkissä vähenee
kunnes he ovat pakattuina tiiviisti yhteen.
Eräs 2017 vuoden tutkimus viljellyistä lohissa Australiassa, Norjassa, Chilessä, Skotlannissa ja Kanadassa
osoitti, että noin puolet kaloista näillä tiloilla ovat kuuroja
kiihtyneen kasvun seurauksena, aiheuttaen heidän ääni reseptorien tärveltymisen.
Maailmanperintö satama Macquarie Tasmanian länsirannikolla
on koti suurimmalle keskitykselle maan kalanviljelylaitoksista
jossa lohiteollisuuden kolme avainpelaajaa - Tassal, Huon ja Petuna -
kaikkien omistavan useita tiloja jotka saattavat sisältää jopa 2 tusinaa häkkiä.
Yhden vuoden ajanjaksolla syyskuuhun 2016, yli 21 000 tonnia käyttämätöntä kalanruokaa
ja tolkuton määrä ulostetta päätyi satamaan.
Näin korkeat määrät saastetta johtavat vaarallisen alhaisiin happitasoihin
vedessä ja suurempaan riskiin sairastua,
aiheuttaen suuren määrään kuolemantapauksia tiloilla.
Lukuisia massakuolleisuus tapauksia vuosina 2015-2018
on linkitetty tukehtumisiin alhaisesta hapesta johtuen,
inhimillisiin virheisiin ja sairauksiin.
Suurin kolmesta yhtiöstä, Tassal,
ylpeilee hyväksytyllä 83% selviytymisasteella kaikilla tiloillaan.
15-18 kuukauden kuluttua näissä meren häkeissä, kun he ovat jokainen saavuttaneet noin 7kg
lohet imetään ylös porausputken läpi
satoalukseen, jossa heidät tapetaan joko välittömästi
tai kuljetetaan säiliössä elävinä maissa sijaitseviin käsittelylaitoksiin.
Barramundeja viljellään kaikissa Australian osavaltioissa Tasmaniaa lukuun ottamatta.
Eteläisissä, kylmemmissä osavaltioissa,
niitä kasvatetaan pienissä sisätila säiliöissä tuhansien muiden kanssa
Kun taas pohjoisissa osavaltioissa,
niitä kasvatetaan joko merellä merihäkeissä samalla tavalla kuin lohitiloilla
tai ulkona lampilaitoksissa, joita käytetään myös taimenelle.
Otaksuttu inhimillinen menetelmä viljeltyjen kalojen kylvemiselle ja tappamiselle
on imeä heidät jäiseen veteen ja jäädyttää heidät kuoliaaksi.
Kaukana inhimillisestä, se on hidas ja tuskallinen kuolema,
joskus vieden puoli tuntia tappamiseen.
Kalat joita tapetaan sashimiksi, japanilaisten tuoreutta suosivaksi herkuksi,
puukotetaan päähän ennen kuin heidän kaulalaskimonsa leikataan auki
jonka jälkeen heidät laitetaan takaisin jää lietteeseen vuotamaan kuiviin.
Kaupat ja ravintolat joissa näytetään eläviä kaloja
antavat asiakkaille vaikutuksen tuoreuteen
valinnalla siitä minkä yksilön he haluavat tapettavan.
Kolme neljäsosaa merenelävistä joita syödään Australiassa ovat tuontia muista maista,
joista merkittävimmät lajit ovat katkaravut, lohi ja tonnikala.
Kaupalliset kalastustroolarit vetävät valtavia verkkoja niiden takana olevan veden läpi,
seurauksenaan vangiten sokeasti kaikki lajit verkkoonsa.
Noin 85% maailman kalakannoista
kalastetaan nyt täydellä kapasiteetilla tai niitä ylikalastetaan.
Nykyisellä tahdilla,
On odotettavissa, että valtameremme on tyhjinä kaloista vuoteen 2048 mennessä.
Kaninviljelyteollisuus Australiassa on kamppaileva.
Erittäin helposti tarttuvia tauteja, joita on käytetty villikanien hävittämiseen,
hyönteisten kantamina, pystyvät nopeasti pyyhkimään kokonaisia tiloja pois,
kun taas toiset kamppailevat kilpaillakseen
villikanien halvemman hinnan kanssa, jotka on pyydetty ja tapettu metsästäjien toimesta.
Viljellyt lihakanit käyttävät heidän koko elämänsä
lattian yläpuolelle ripustetuissa metallihäkeissä,
Kykenemättömiä osoittamaan mitään luonnollisia käyttäytymisiään kuten kaivamista, piiloskelua ja hyppimistä.
Ulosteiden kasaantuminen lattialle heidän alleen
luo korkeita ammoniakkitasoja.
Naaraskanit, joita pidetään jalostustarkoituksessa, voidaan pakottaa elämään näissä olosuhteissa
jopa 56 viikkoa tuottaen 7 pentuetta.
Suurin osa kaneista, jotka voivat elää 8-12-vuotiaiksi, tapetaan noin 12 viikon ikäisinä.
Tieteelliseen tutkimukseen ja testaukseen käytetään 3 - 4 tuhatta kania
vuosittain Australiassa,
monet niistä tulevat tästä laitoksesta Victoriassa.
Useimmat myydyt turkistuotteet Australiassa ovat tuontituotteita,
joista suuri osa on kerätty kaneista.
Vuonna 2015 vaatetuotemerkki Akubra sulki heidän Australian operaationsa
ja alkoi tuoda kanin turkista Euroopasta.
Australia tuo myös turkista Kiinasta, maailman suurimmalta turkisten viljelijältä.
Kymmenestä vieraillusta kanin turkistarhaista salaisen tutkijan toimesta,
puolet harjoittivat elävien kanien turkiksen kitkemistä,
prosessi, jota toistetaan joka kolmas kuukausi,
joiden välissä kanit elävät metallihäkeissä.
Kynimällä saadaan pidempiaikainen tulos ja kannattavampaa karvaa
verrattuna kerimiseen tai leikkaamiseen.
Kanien ikääntyessä he kasvattavat vähemmän turkista,
ja lopulta heidät ripustetaan ja nyljetään lopullista korjuuta varten,
joskus vielä elossa.
12 kania tapetaan tuottamaan huopa vain yhtä Akubra hattua varten.
Maailmanlaajuisesti yli miljardi kania tapetaan vuosittain niiden turkkien vuoksi.
Minkit ovat yleinen turkisten lähde vaatteissa,
tarvikkeissa ja jopa ripsienpidennyksissä.
Koska Australiassa ei ole minkkitarhoja,
niiden turkikset tuodaan ulkomailta.
Luonnossa he varaisivat erikseen
jopa 2500 hehtaarin kosteikkoja.
Turkiksia varten sukupuolia kestävästä kasvatuksesta huolimatta,
näiden luonnollisesti uteliaiden ja yksinelävien eläinten
on todettu kärsivän valtavasti vankeudessa,
ängettyinä pieniin metallihäkkeihin missä krooninen tylsyys ja stressi
johtavat kiihkeään ravaamiseen ja itsensä silpomiseen.
Jalostukseen käytettäviä minkkejä pidetään näissä häkeissä neljästä viiteen vuotta,
synnyttäen vuosittain 3 - 4 eloonjäävää pentuetta,
jotka teurastetaan ja nyljetään 6 kuukauden ikäisinä.
Kaasukammioita ja suljettuja laatikoita täynnä moottorin pakokaasua
ovat yleisiä tapoja minkkien tappamiseen,
mutta eivät aina ole tappavia, mikä johtaa joidenkin heräämiseen nylkemisen aikana.
"Juu hän liikkuu, potkii ympäriinsä..."
"Piileskelee ruhojen alla saadakseen henkeä..."
Anaalinen sähköisku tai yksinkertaisesti kaulan katkominen
ovat yleisiä vaihtoehtoja.
"Hän hengittää vieläkin"
Minkkien jälkeen, ketut ovat toiseksi yleisimpiä turkiseläimiä,
kohdaten monia samoja ongelmia.
Kiinan turkiksenkasvattajat väittävät heidän marginaalien olevan niin ohuita,
heillä ei ole varaa tappaa kettuja
millään muulla tavalla kuin raaimmilla ja tehokkaimmilla menetelmillä,
usea kettu nyljetään elävältä ajan ja vaivan säästämiseksi.
Ison-Britannian siirtomaalaiset esittelivät Australiaan heidän perinteisen kettumetsästyksen
ja myöhemmin hallitakseen tuotujen kanien leviämistä,
ketut luokitellaan nyt tuholaisiksi ympäri maan,
joiden lukumääräksi on arvioitu yli 7 miljoonaa.
kettujen metsästys ja ampuminen
henkilökohtaisesti omistetuilla mailla on laillista kaikissa osavaltioissa.
Usein vahingossa paikallisten villieläinten syötyinä
tai seuraeläinten, kuten koirien toimesta,
yleisin menetelmä vähentää kantaa on 1080 myrkkysyöttien käyttö.
1080 on väritön, hajuton ja mauton,
aiheuttaen hitaan ja tuskallisen kuoleman kaikille uhreille.
Vaikka Australia, EU ja Yhdysvallat
ovat kieltäneet koirien ja kissojen turkisten tuonnin
tutkinnat osoittavat että kiinalaisten koirien ja kissojen turkkia
on usein väärin merkitty ketun, kanin tai minkin turkiksi.
Joka vuosi Kiinassa, noin 2 miljoonaa koiraa ja kissaa
kasvatetaan, varastetaan kodeista, tai viedään kaduilta,
ängettynä metallihäkkeihin
ja joskus kuljetetaan päiviä ilman ruokaa tai vettä,
ripustettaviksi, vuodatettaviksi, hakattavaksi tai kuristettaviksi hengiltä
tai jopa nyljettäväksi elävältä.
Noin 450 000 pentua myydään Australiassa vuosittain.
Noin 85% tulee rekisteröimättömiltä kasvattajilta,
mutta vähimmäisvalvonnan takia,
jopa rekisteröidyt kasvattajat voivat käyttää pentutehtaita,
suoltaen molempia puhdas ja sekarotuisia pentuja
myytäväksi lemmikkikaupoissa tai verkossa.
Näissä tehtaissa se voi olla täysin laillista
pitää emo suljettuna karuun betonikennoon
varastossa 23 tuntia päivässä, jatkuvasti hedelmöitettynä.
Heiltä kielletään rakkaus ja kumppanuus,
sen sijaan pidettynä vain jalostuskoneina.
Nämä söpöt pennut, myytynä tuhat dollaria,
kärsivät usein sairauksista tai muista terveyshaitoista,
tai käyttäytymisvaikeuksia,
tilalla heille altistettujen olosuhteiden seurauksena
ja sukupolvia kestäneen jalostuksen seurauksena.
"Hei, mitä kuuluu?"
"Joo, hyvää. Aiotteko hankkia enemmän kultiaisia noutajia?"
"Ah, kyllä, kultaisia noutajia, ellen väärin muista on tulossa lauantaina"
"Tänä lauantaina? Okei"
"Ja... mistä he tulevat? Tulevatko he..."
"Meillä on oma kasvattaja"
"Tulevatko ne pentutehtaalta?"
"Ei tietenkään."
"Oi ne ovat niin kauniita!"
"Ja se on hyvä jalostaja?"
"Joo, tietenkin, he ovat rekisteröityjä"
"Joten se ei ole kuin... Olen kuullut huonoja asioita pentutehtaista...
Se ei ole siis pentutehdas?" "Ei tietenkään."
"Pentutehtailla koiranpennut tulevat todella sairaiksi"
"Sairaita koiranpentuja."
Samalla arviolta 200 - 250 000 luovutettua koiraa tai kulkukoiraa ja -kissaa
eutanisoidaan vuosittain turvakodeissa ja eläinkodeissa ympäri maata,
suurin osa niistä terveitä mutta epätoivottuja.
Huolimatta lukuisista laajasti julkistetuista skandaaleista viime vuosina,
vinttikoirakilpailu jatkaa suurena ja voimakkaana
uhkapeli- ja viihdeteollisuutena Australiassa ja ympäri maailmaa.
Nopea kiihtyvyys ja äärimmäinen nopeus
jolla nämä suuret koirat jahtaavat viehettä radan ympäri
johtaa väistämättä törmäyksiin, kaatumisiin ja loukkaantumisiin,
yleisimpänä lihasrepeämät, nivelside repeämät ja nilkkaluu murtumat.
Joka viikko Australian radalla 200 koiraa ilmoitetaan loukkaantuneeksi
ja arviolta 6-10 vinttikoiraa joko kuolevat radalla
tai lopetetaan jälkeenpäin.
Vinttikoirat elävät luonnollisesti 12-14 vuotta.
Kilpailevat vinttikoirat aloittavat "uransa" noin 18 kuukauden iässä,
ja lopettavat viimeistään 4,5 vuoden iässä.
Uudessa Etelä-Walesissa
heidän uransa kestää keskimäärin vain 363 päivää.
13 000-17 000 nuorta vinttikoiraa tapetaan vuosittain Australiassa.
Uudessa Etelä-Walesissa kasvatetuista 97 000 vinttikoirasta
12 vuoden ajanjaksolla vuoteen 2016
50-70% tapettiin, koska niitä pidettiin liian hitaina
tai sopimattomina kilpailuihin.
Alati kasvavan määrän todisteita mukaan
vinttikoiria tapetaan usein epäinhimillisin keinoin
kouluttajien suosiessa edullisempia ampumista tai nuijimista
kalliimman eläinlääkärillä lopetuksen sijaan.
Koirien ruumiit jätetään kuoppiin yksityisalueelle
tai sirotellaan maastoon.
Elävien eläinten käyttö syöttinä vinttikoirien koulutuksessa
vaikkakin laitonta, on levinnyt laajalti.
Uuden Etelä-Walesin 2015 tutkimuksen mukaan
85-90% kouluttajista
käyttää tätä menettelyä.
Tuntematon määrä kauhistuneita porsaita, kaneja, opossumeja, kanoja ja kissanpentuja
on revitty kappaleiksi opettamaan
muuten lempeät eläimet juoksemaan radan ympäri.
Hevosen luusto on valmis vasta noin 5 vuoden iässä,
mutta yleisesti niiden kilpaura alkaa jo 2 vuotiaana
korkeamman palkintosumman
ja investoinnin nopean tuoton houkutuksesta.
Tämä kasvattaa suuresti vammojen riskiä
Jopa 80% kärsien aroista sääristä
tai DMD-taudista.
Kilpailunjälkeiset tutkimukset ovat havainneet yleiseksi
verta hevosen henkitorvessa ja keuhkoissa,
sekä kasvavan määrän ja vakavuuden vatsahaavoissa
koulutuksen ja kisauksen edetessä.
Radalla hevosia ruoskitaan kivuliaasti suuremman nopeuden saavuttamiseksi.
Kisan alkuvaiheissa säännöt rajoittavat ruoskinnan määrää,
mutta viimemetreillä hevosten ollessa uupuneita
ja heikompia vastaamaan, ruoskinnalla ei ole rajoituksia
ja niitä ruoskitaan usein säälimättä maaliviivalle asti.
Hyppyestekilpailu on 19 kertaa tavallista vaarallisempaa
sillä rajut kaatumiset ovat yleisiä.
Noin puolet hyppykilpailuihin osallistuvista hevosista
Australiassa katoaa vuosittain,
poistuen alalta hiljaisesti tuntemattomissa olosuhteissa
eikä niistä enää koskaan kuulla,
tai kuolevan radalle
minkä näkeminen peitetään katsojien silmiltä.
Kansallisesti 11-12 000 hevosta rekisteröidään joka vuosi,
kun suunnilleen sama luku jättää alan
huonon suoriutumisen, sopimattoman temperamentin tai vammojen takia.
Monet niistä päätyvät teurastamoille
missä heidät tapetaan lemmikkien ruuaksi tai syötettäväksi kilpaileville vinttikoirille.
Loput päätyvät toiselle kahdesta lisensoidusta hevosteurastamosta
jotka vievät hevosenlihaa ihmisten käyttöön.
Hevosia käytetään myös rodeoissa.
Kamelit tuotiin Australiaan 1800-luvulla käytettäviksi kuljetuksessa
jonka jälkeen heidät vapautettiin luontoon autojen yleistyttyä.
Vuonna 2008 niiden populaation arvioitiin olevan noin 600 000
johtaen hallituksen perustamaan teurastusprojektin
joka lopulta puolitti niiden määrän
pääasiallisesti ampumalla helikoptereista
mutta myös paimentamalla heidät yhteen ja kuljettamalla teurastamoille
vietäväksi Yhdysvaltoihin ja Lähi-Itään.
Käytäntö joka jatkuu tänäkin päivänä.
Vietettyään koko elämänsä kuljeksien vapaana ilman ihmiskontaktia,
äkillinen vankeus ja voimakas käsittely
on täysin vierasta niille.
"Vähän vihainen"
"Joo, hän on helvetin vihainen"
"Mene saatana eteenpäin typerys"
Kasvava määrä luonnosta napattuja kameleita
harhautetaan kamelimeijereihin, kasvavalle teollisuudenalalle
joka mainostaa itseään terveellisempänä vaihtoehtona lehmänmaitotuotteille
ja vähemmän tuhlaavaisena vaihtoehtona ilmateurastukselle.
Kuudesta kymmeneen miljoonaa eläintä
käytetään tutkimustarkoituksiin Australiassa vuosittain
mukaan lukien 1-2 miljoonaa hiirtä.
Monet näistä tutkimuksista sisältävät leikkaustoimenpiteitä ilman kivunlievitystä
tai altistamista myrkyille ja sairauksille.
Lopulta kaikki testeissä ja tutkimuksissa mukana olleet hiiret tapetaan
sillä niitä ei ole laillista vapauttaa laboratoriosta.
Hiilidioksidimyrkytys ja nukutusaineen yliannostus
kaasulla tai ruiskeena ovat kaksi tyypillistä tapaa hiirten tappamiseen
kun he ovat palvelleet tarkoituksensa.
Nykyään tietellinen tutkimus
käsittelee ihmisen fysiologian vivahteita,
joita muut eläimet eivät sovi mallintamaan.
Yhdysvaltojen terveyden laitoksen tutkimuksessa 2015
selvisi, että järisyttävä 95% lääkkeistä,
jotka oli todettu eläintesteillä turvallisiksi ja tehokkaiksi
epäonnistuvat ihmiskokeissa.
Kritiikitön turvautuminen eläintestaukseen,
riippumatta mahdollisesti tarkemmista vaihtoehdoista,
jotka hyödyntävät ihmiskudosta ja -soluja,
ruumiita, simulantteja ja tietokonemallinnusta,
on saattanut maksaa kymmenien tuhansien ihmisten terveyden ja hengen
ja miljardien eläinten.
Satoja makakeja, silkkiapinoita ja paviaaneja
toimitetaan vuosittain Australian tutkimuslaitoksille
kolmen valtion rahoittaman kasvatuslaitoksen toimesta.
Piilossa yleisön katseilta, tiiviiden turvatoimien takana
nämä laboratoriot toteuttavat useita biolääketiteellistä tutkimuksia
näillä erittäin älykkäillä eläimillä ennen niiden pois heittämistä.
Muita kädellisiä pidetään vankeina sirkuksissa,
joissa he vapautuvat häkkinsä tylsyydestä
vain esiintyäkseen katsojille,
tai eläintarhoissa.
Vankeudessa elävät leijonat ja tiikerit palvelevat samaa tarkoitusta
eläen tylsyydessä ja turhautuneisuudessa
maksavien asiakkaiden viihdykkeeksi.
Päällisin puolin näyttelyt, jotka esittelevät näitä ja muita eksoottisia eläimiä
herättävät mielenkiintoa ja kummastusta. Vain harva tarkkailee riittävän kauan
havaitakseen käytöksen toistuvuuden,
merkkejä pysokologisesta tilasta, joka on yhteinen kaikilla vangituilla eläimillä
jota kutsutaan nimellä zoochosis.
Queenslandin trooppisessa kuumuudessa,
Sea World majoittaa Australian ainoat vankeudessa elävät jääkarhut.
Nämä eläimet ovat sopeutuneet
jäisiin arktisiin olosuhteisiin. Luonnossa niiden on havaittu
uivan yli 70km vuorokaudessa,
keskimääräisen vuosittaisen matkan ollessa 3000km.
Täällä heidät on vangittu koko elämänsä ajaksi
aitaukseen jonka sivujen mitat ovat 30 ja 40 metriä.
Hyljenätyökset ovat suosittu vetonaula eläintarhoissa
Joissa hylkeet opetetaan tekemään temppuja herkkuja vastaan yleisön edessä.
"On taattua, että mereneläväsi tulevat kasvattamolta,
joka auttaa suojelemaan kalakantaa, työpaikkoja ja ympäristöä."
Lavan takana he viruvat pienissä häkeissä, kuten muutkin eläimet
uiden jatkuvasti kehää ja parkuen ahdingossa.
Luonnossa delfiinit vaeltavat jopa 65km päivässä.
Ne ovat jatkuvasti liikkeessä etsimässä ruokaa,
leikkimässä ja tappelemassa laumansa kanssa.
Ne jakavat ihmisten ja ihmisapinoiden kanssa
itsetuntemuksen piirteen sekä todisteita intuitiosta ja empatiasta.
Ei ole tilannetta, joka
voisi tarjoa vankeudessa virikkeitä kaikkiin näiden älykkäiden, kognitiivisesti
monimutkaisten eläinten tarpeisiin.
Noin 80% Australian Sea Worldin delfiineistä
on kasvanut vankeudessa, eikä koskaan vapaudu,
viettäen koko elämänsä esiintyen päivittäin ruokapalkintoa vastaan.
Sopivan näläntunteen saavuttaminen ennen näytöstä
on ratkaisevaa hyvän esityksen kannalta
tässä luultavasti puiston suosituimmassa nähtävyydessä.
Vuosittain kerätään $133 miljoonaa sisäänpääsymaksuilla,
josta alle prosentti käytetään
paljonmainostettuun tutkimukseen, pelastus- ja kuntoutustyöhön.
Australian liittovaltion hallitus päätti 1985
että lisää delfinaarioita ei tule perustaa,
ja olemassaolevat tulee ajan myötä lakkauttaa,
saatuaan todisteita siitä, että vankeudessa elävät valaseläimet
kärsivät stressistä, käytösongelmista, lisääntymisongelmista,
korkeasta kuolleisuudesta ja lyhyestä eliniästä
vaikka he vaikuttavat äkkiseltään tyytyväisiltä oloihinsa.
Nykyään kaksi laitosta on olemassa.
Niiden toiminta perustuu porsaanreikään,
joka sallii niiden pitää ja esitellä vankeudessa syntyneitä eläimiä
mukaanlukien pelastettujen villidelfiinien poikaset
joiden emot tulee kuntouttaa ja vapauttaa.
Tämä pelastuksen, siittämisen ja vapauttamisen käytäntö
mahdollistaa näiden puistojen geenipoolin pysyvän vahvana,
varmistaen näytösten jatkumisen ja puiston porttien pysyvän auki.
Vaikka Australian delfiinipuistot eivät voi
vangita tai tuoda maahan terveitä villidelfiinejä, se on yhä todellisuutta
eläinviihdealalla muualla maailmassa.
Japanilainen rannikkokaupunki Taiji on yleinen vangitsemispiste.
Joka vuosi syyskuusta maaliskuuhun
tuhansia delfiinejä ja muita pieniä valaseläimiä
ajetaan hiljaiseen lahteen Taijilla
ja teurastetaan julmasti paikallisten kalastajien toimesta,
jotka näkevät heidät tulonlähteenä tai tuhoeläiminä.
Delfiininkouluttajien on nähty avustavan kalastajia
delfiinien paimentamisessa,
valikoiden yksilöt, jotka säästetään teurastukselta
ja lähetetään akvaarioihin sekä dolfinaarioihin ympäri maailman.
Jos valtion suuruus ja moraalinen kehitys
voidaan tuomita sen mukaan, miten se kohtelee eläimiään
mitä se kertoo Australiasta?
Mitä se kertoo Uudesta-Seelannista?
Yhdysvalloista?
Kanadasta?
Meksikosta?
Iso-Britanniasta?
Israelista?
Espanjasta?
Mitä se kertoo meistä, lajina?
Koko kirjatun historiamme aikana 619 miljoonaa ihmistä on tapettu sodissa.
Tapamme saman verran eläimiä kolmessa päivässä,
Eikä tähän määrään edes lueta kaloja tai muita mereneläviä,
Joiden kuolemat ovat niin suuria, että niitä mitataan vain tonneissa.
Mutta ennen kuin tapamme heidät, Meidän täytyy kasvattaa heitä...
Vangita ja hyväksikäyttää heitä,
saadaksemme ruokaa...
viihdykettä...
vaatteita...
ja tutkimustietoa.
Heidän koko elämänsä, syntymästä kuolemaan,
ovat kontrolloituja sellaisten toimialojen toimesta, jotka välittävät vain voiton saamisesta.
Valtakunta täynnä...
Kärsimystä...
ja verta.
Kuluttajien rahoittamana, joille väitetään heidän kohtelunsa olleen eettistä.
Vapaa kasvatus, paikallinen, luomu.
Että heidän kuolemansa oli inhimillinen,
että julmuutta eläimille ei tapahdu täällä meidän maassamme,
ja jos tapahtuu meidän hallituksemme, meidän johtohenkilömme,
löytävät sen ja tekevät siitä lopun.
Ja meillä, kuluttajilla, ei ole hyvöö syytä ajatella toisin,
koska eläinten syöminen ja käyttäminen on normaalia,
olemme tehneet sitä aina.
Koska kauppojen hyllyillä myytävät tuotteet,
ovat niin hyvin vieraannutettu yksilöistä, jotka kerran olivat olemassa,
osa vain hetken,
osa vuosia ilman helpotusta.
Yksilöistä, jotka jakavat meidän, ja kovasti rakkaiden kumppanieläintemme kanssa
kyvyn tuntea rakkautta.
Onnellisuutta.
Surua ja murhetta.
Jotka jakavat kanssamme kyvyn kärsiä.
Halumme elää,
olla vapaita,
tulla nähdyiksi muina kuin esineinä,
Ei hyödyllisyytemme vuoksi,
vaan sellaisina kuin olemme, yksilöinä
Olentoina, joilla on omat oikeudet
eikä tuotannon osina.
Ei karjana.
Hän ja he, eikä “se”.
Totuus on,
Ei ole inhimillistä tapaa tappaa joku, joka haluaa elää.
Siinä ei ole kyse kohtelusta,
tai paremmista tavoista tehdä väärä asia.
Isommat häkit, pienemmät karjatiheydet,
tai vähemmän kivuliasta kaasua.
Kerromme itsellemme että he ovat eläneet hyvät elämät,
ja että tavallaan, he eivät tiedä mitä on tulossa
eivätkä tunne mitään.
Mutta he tuntevat.
Heidän viimeisinä tunteinaan, minuutteinaan ja sekunteinaan,
on aina pelkoa, on aina kipua.
Veren haju.
Lajitoverien huudot,
joiden kanssa he ovat jakaneet elämänsä.
Ilman suostumusta tai halua kuolla,
vaan enemmänkin tahto elää,
epätoivoisesti taistellen viimeiseen henkäykseen saakka.
Ja heille ei ikinä anneta armoa tai hellyyttä,
päinvastoin heitä pilkataan,
heille nauretaan,
potkitaan,
lyödään,
ja heitellään kuin räsynukkeja,
tai lähetetään lihamyllyyn, koska he syntyivät väärään sukupuoleen.
Otamme heidän lapsensa.
Otamme heidän vapautensa.
Otamme heidän elämänsä,
lähettäen heidät terveinä ja ehjinä teurastamoon,
tullakseen toiselta puolelta ulos pakattuina palasina.
ja kerromme itsellemme, että jotenkin, jossain vaiheessa,
jotain inhimillistä ja eettistä tapahtui.
Ja samalla, vahingoitamme itseämme,
“Maailman terveysjärjestö julkaisi raportin tänä aamuna
prosessoidun- ja punaisen lihan vaaroista...”
Tuhoamme ilmastomme,
tuottamalla eläintuotannolla enemmän kasvihuonekaasuja, kuin mikään muu teollisuudenala.
Kaatamalla metsiämme, ja surmaamalla alkuperäiseläimiämme
tehdäksemme tilaa maatiloille.
Maailman nautakarja yksinään Kuluttaa sellaisen määrän ruokaa
joka vastaa 8,7 biljoonan ihmisen kaloritarpeita,
ja silti, joka yhdeksäs ihminen -795 miljoonaa-
kärsii kroonisesta aliravitsemuksesta ja 844 miljoonaa on vailla puhdasta vettä
samalla kun 1000 litraa käytetään tuottamaan 1 litra maitoa
ja 15,000 litraa yhtä kiloa naudanlihaa varten.
Ja silti jatkamme eläintuotannon oikeuttamista
Väittämällä että se on normaalia, tarpeellista ja luonnollista.
Että eläinkunta, tai tietyt siihen kuuluvat lajit,
ovat meitä alempiarvoisia, koska heillä ei ole samantyyppistä älykkyyttä kuin meillä,
koska he ovat heikompia, eivätkä voi puolustaa itseään.
Uskomme, että näennäisen ylempiarvoisuutemme vuoksi
olemme ansainneet oikeuden käyttää voimaa, valtaa ja herruutta
heihin, joiden koemme olevan alempiarvoisia, omiin lyhytnäköisiin tarkoituksiimme.
Se on oikeuttamista, jota on nähty käytettävän ennenkin.
Valkoisten orjuuttaessa mustia,
tai viedessään heidän maansa ja lapsensa.
Natsien murhatessaan juutalaisia.
Miesten hiljentäessä ja alistaessa naisia.
Olemmeko tuomittuja toistamaan historiaa uudestaan ja uudestaan?
Määrittääkö tämä ylemmyyskompleksi, tämä puhdas itsekkyys,
sen keitä me olemme lajina?
Vai olemmeko kykeneviä johonkin parempaan?
“Olet juuri ruokaillut, ja kuinka varovaisesti teurastamo onkaan
piilotettu kauniilla mailien etäisyyksillä, on silti monimutkaisuutta.”
“Olemme juuri palanneet motelliin ja katsoneet tämän päivän videomateriaalin
teurastamon karsinoilta, joissa on vastasyntynyt vuohi,
ja uskomme, että on mahdollista, että hän saattaa olla vielä elossa, joten menemme takaisin.”