Od zvierat, o ktorých tvrdíme, že nemajú dušu,
lesom, lúkou a norou
sa nesie nárek k svedkovi,
človeku bez duše.
M. Frida Hartley
Zábery vo filme nie sú ojedinelými prípadmi.
Ak nie je uvedené inak, zábery pochádzajú z Austrálie.
Ide však o štandardné praktiky západného sveta.
Väčšina ľudí sa považuje za milovníkov zvierat.
Nevnímame ich ako veci, ale ako komplexné bytosti,
s ktorými zdieľame planétu,
naše životy,
naše domovy.
Tešíme sa z ich radosti.
Prežívame s nimi bolesť.
Oslavujeme ich inteligenciu a individualitu,
či už sú súčasťou našej rodiny, alebo ich pozorujeme v prírode.
Myšlienka spôsobovať im zbytočné utrpenie a zranenia
je pre mnohých neúnosná.
Pre tie, ktoré nás sýtia, odievajú alebo zabávajú,
sme zvolili slovník, ktorý zmierňuje a opomína ich utrpenie.
Malebná rodinná farma, ikonický, milujúci farmár.
Humánny a bezbolestný koniec ako malá daň za šťastný život.
Dohoda o vzájomných benefitoch.
Za týmto opisom a heslom „zíde z očí, zíde z mysle“
sa z jednotlivcov stáva stádo,
jednotka bez tváre v monštruóznom systéme,
ktorý nepodlieha zákonom na ochranu našich spoločenských zvierat.
Nevidíme a nepočujeme ich utrpenie.
Ich hodnotu určuje jedine úžitok pre ľudstvo,
odôvodnený vierou vo vlastnú nadradenosť.
Predstavou, že moc sa rovná právu.
Predstavou, ktorá musí byť spochybnená.
AUSSIE FARMS UVÁDZA
EMPIRE PROJECT FILM
SCENÁR, RÉŽIA, STRIH A PRODUKCIA
ASISTENTKA RÉŽIE
NAHOVORILI
HUDBA
KAMERA
KOPRODUCENT
HLAVNÍ VYŠETROVATELIA
POMOCNÍ PRODUCENTI
VÝKONNÍ PRODUCENTI
ASISTENTI PRODUCENTOV
NADVLÁDA
OŠÍPANÉ
Využívané na jedlo, zábavu, výskum.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 870,5 miliónov
V 60. rokoch bolo v Austrálii približne 50 000 fariem s ošípanými.
Dnes je ich menej ako 1 400.
Napriek tomu sa počet chovaných a zabíjaných prasiat zvýšil.
V roku 2015 bolo v 49 farmách umiestnených 60 % prasiat v krajine.
Väčšina prasiat chovaných na mäso začína život v pôrodnej klietke.
Malej ohrade s klietkou v strede.
Prasiatkam umožňuje nakŕmiť sa od matky, prasnice.
Nedovoľuje sa jej však pohnúť.
Počet mŕtvych a nevyvinutých mláďat sa zvyšuje s každým vrhom,
pretože telo prasnice neunesie veľkosť priemyselného vrhu.
10 až 18 % prasiatok sa nedožije veku odstavenia od matky.
Podľahnú chorobám, hladu a dehydratácii.
Alebo ich uväznené matky nechtiac pomliaždia.
Zomierajú aj nevyvinuté mláďatá.
Keďže sú ekonomicky nevýhodné, personál ich zabije.
Tie, čo prežijú prvé dni, sú zmrzačené bez anestézie.
Aby sa predišlo kanibalizmu, odstrihnú im chvosty a zuby.
Označia ich odstrihnutím z uší či ušnými štítkami
Vo veku 3 až 5 týždňov ich odoberú matkám.
Väčšinu o približne 5 mesiacov zabijú.
ODSTAVNÉ OHRADY
CHOVNÉ OHRADY
Neskôr putujú do ďalšej ohrady.
Tlačia sa s ostatnými vo vlastných výkaloch.
KANIBALIZMUS
Niekoľko samíc potom nahradí prasnice určené na reprodukciu.
Starostlivo ich vyberajú podľa predispozícií k veľkému vrhu.
Väčšina chovov uprednostňuje umelé oplodnenie pred prirodzeným.
Takto je možné oplodniť jedným kancom 30 až 40 prasníc.
Pracovníci zbierajú semeno pri masturbácii kancov.
Semeno je do prasníc vsunuté pomocou špeciálneho katétru.
Kance sa používajú na to, aby vzrušili prasnice pred oplodnením.
Nemôžu ich však oplodniť.
Ak sa u prasnice potvrdí gravidita, umiestnia ju do 1 z 2 typov ohrád,
kde ostane po dobu 16 týždňov.
Koterce sú samostatné klietky, podobne ako pôrodná klietka.
Môžu urobiť iba 1 či 2 kroky dopredu alebo dozadu,
ale nemôžu sa otočiť.
Kým väčšina austrálskych chovov koterce pre prasnice postupne ruší,
sú i naďalej legálne
a dlhšie ustajnenie než odporúčaný limit 5 dní je beztrestné.
Podobne ako je to v EÚ so zdanlivým „zákazom“ kotercov,
ktorý ich však povoľuje na 4 týždne počas gravidity.
Ak majú možnosť, vyprázdnia sa ďaleko od miesta, kde spávajú a žerú.
Extrémne väzenie im spôsobuje psychologickú ujmu.
Iné, skupinové umiestnenie združuje gravidné prasnice
do malých betónových ohrád.
Nedostatok miesta a podnetov vyvoláva u prasiat agresivitu.
Ak padnú do kanalizácie cez medzery v podlahe,
zomrú od hladu, alebo sa utopia v mori výkalov.
Týždeň pred vrhom presunú prasnice do pôrodných klietok.
Kde zostanú 4 až 6 týždňov.
Svaly prasnice bez pohybu ochabnú, nevie sa postaviť ani si ľahnúť.
Aby sa zamedzilo ochabnutiu svalstva,
prasnica je nútená vstať aspoň raz denne.
Z tvrdých povrchov má preležaniny.
Fyzická záťaž opakovaného plodenia a zlé podmienky
spôsobujú prolapsy a infekcie.
Môžu viesť k čiastočnému ochrnutiu,
pri ktorom prasnica nedočiahne na potravu a vodu.
V takýchto podmienkach môže uhynúť.
Prasnica sa bezmocne prizerá na to, ako prasiatka chorľavejú, umierajú
alebo ako ich personál mrzačí a týra, až kým jej ich úplne nevezme.
Tento cyklus podstúpi za 2 roky 4-krát.
Potom ju nahradia, pošlú na porážku, alebo zabijú a odhodia.
Vo „voľnom chove“ sa prasiatka rodia vonku v malých búdach,
avšak zvyšok života strávia v halách a čelia rovnakému preplneniu
či poruchám zdravia a správania, ako v každom veľkochove.
Brodia sa vo výkaloch po kolená.
Prasatá sa môžu dožiť 10 až 12 rokov,
no väčšinu zabijú vo veku 5 až 6 mesiacov.
Naložia ich do kamióna a vezú na ďaleký bitúnok,
a to bez potravy, vody či ochrany pred extrémnym teplom či zimou.
Na bitúnku sú umiestnené do malých, betónových či kovových ohrád.
Takto čakajú zvyčajne celú noc
s obmedzeným či žiadnym prístupom k potrave a vode.
Ráno ich násilne naženú na porážku,
často za použitia elektrického stimulátora.
Vo veľkých austrálskych bitúnkoch sa na omráčenie a zabíjanie prasiat
využíva „najhumánnejšia“ a najefektívnejšia
plynová komora s CO₂.
Systém rotujúcich klietok spustí naraz 2 až 3 prasatá pri plnom vedomí
do silne koncentrovaného plynu.
Začne ich páliť oči, nozdry, dutiny, hrdlo a pľúca, až kým sa neudusia.
Nižšia koncentrácia plynu by zvieratám spôsobila menšiu bolesť a stres.
Dlhšie uspávanie prasiat by však bolo ekonomicky nevýhodné.
Prasnice spúšťajú do komory individuálne.
Vzhľadom na ich veľkosť je plyn menej efektívny.
Niektoré prasnice prídu k čiastočnému vedomiu,
preto ich navyše elektricky omráčia.
Vypadnú na druhej strane komory, kde im podrežú hrdlo
a nechajú ich vykrvácať.
Menšie bitúnky využívajú elektrické omračovanie,
kde hrozí vyššie riziko neúspešnosti.
Nesprávna intenzita prúdu, poloha a čas pôsobenia omračovača
či nedostatočne rýchle podrezanie hrdla
môžu viesť len k paralýze prasaťa, ktoré však bolesť naďalej cíti
a počas vykrvácania opätovne nadobúda vedomie.
Žmurkanie a pravidelné dýchanie sú jasným dôkazom vedomia.
Pred očami ostatných prasiat sú jedno po druhom omračované.
Malé bitúnky tiež využívajú jatočné pištole.
Perforačný typ vystrelí projektil cez lebku zvieraťa.
Natrvalo poškodí mozog, čím predíde nadobudnutiu vedomia.
Neperforačný typ pištole spôsobuje tupý úder podobný kladivu.
Účinné omráčenie vyžaduje presný uhol a namierenie na správnu časť hlavy,
čo je pri nefixovanej hlave komplikované.
Keď prasatá vidia smrť súrodencov alebo zacítia krv,
odmietajú vstúpiť do ohrady smrti.
Pištole sú pri väčších prasatách, napríklad prasniciach, neúčinné.
Ukľudni sa, ty hajzel!
Pre ne by sa mohla využiť puška.
O to ťažšie je však presne namieriť.
Keď prasatá vykrvácajú, ponoria ich do vriacej vody,
aby sa zjemnila koža a odstránili štetiny a chlpy.
Tie, ktoré neboli riadne omráčené a zabité, sa utopia.
Odpadové produkty ako kože, kosti, kopytá, vnútornosti a tuk
sú odvezené do kafilérie, kde sa spracujú na masť.
Tá sa používa v jedle, mydlách, lubrikantoch či biopalivách.
Spracúvajú sa tiež na iné produkty, napríklad na želatínu.
Diviaky boli do Austrálie dovezené Prvým konvojom.
Dnes žijú približne na 40 % územia,
najmä v štátoch Queensland a Nový Južný Wales.
Pri love diviakov so psami sa vypustia agresívne vycvičené psy,
ktoré vystopujú, dobehnú a roztrhajú živé diviaky.
Držia ich pri zemi, kým ich lovec nepodreže.
Aj keď sa diviaky považujú za škodnú,
lovci mláďatá zvyčajne vypustia do národných parkov,
aby ich mohli neskôr uloviť.
NOSNICE
Využívané na jedlo.
Život nosníc sa začína v liahni.
Vajcia získané od vtáčích rodičov sa skladujú, inkubujú
a liahnu po 31 dňoch.
Kohútiky a sliepočky sa vytriedia na oddelené dopravné pásy.
Najväčšie liahne v Austrálii kuriatka geneticky modifikujú tak,
aby farbou odlíšili samčekov a samičky a urýchlili tak ich triedenie.
Keďže kohútiky nekladú vajcia a líšia sa od kurčiat chovaných na mäso,
považujú sa za odpad.
Rovnako ako na pohľad deformované či slabé sliepočky.
V 1. deň života sa od zdravých sliepočiek oddelia na iný dopravný pás
a putujú do priemyselného „mixéra“, tzv. sekáča.
Toto je legálny postup, označený RSPCA za humánny.
Kráľovská spoločnosť na ochranu zvierat pred krutým zaobchádzaním
Menšie liahne používajú CO₂, alebo ich udusia v plastových vreciach.
Všetky komerčné farmy s klietkovým, podstielkovým,
voľným, bio, schváleným RSPCA chovom, zabíjajú kohútiky.
V Austrálii je to cca 12 miliónov ročne.
Zdravým sliepkam strojovo skracujú zobáky.
Znižujú sa tým vzájomné zranenia v zajatí vaječného priemyslu.
Kuriatka sa naložia do prepraviek a zavezú do chovov pre budúce nosnice,
kde zotrvajú 4 mesiace, kým nezačnú klásť vajcia.
Pár kohútikov sa vyhne sekáču.
Spolu s vybranými sliepkami poslúžia ako producenti kuriatok do liahní.
Ostatné sliepky sú poslané na ďalšie vaječné farmy.
KLIETKOVÝ CHOV
Približne 2/3 z 18 miliónov nosníc v Austrálii sú chované v klietkach.
Do každej haly sa zmestí až 100 000 sliepok,
pričom na klietku pripadá 4 až 20 sliepok.
Každá má životný priestor menší ako je rozmer A4 papiera.
Nemôžu rozprestrieť krídla, ani prejavovať prirodzené správanie
napríklad popoliť sa, sedieť na bidle a zobať.
Dôsledkom desaťročí genetickej manipulácie a šľachtenia
nosnice kladú vajcia takmer každý deň, t.j. až 330 ročne.
V porovnaní s 10 až 15 vajcami, ktoré by ročne kládla divá sliepka.
Zlé podmienky a fyzická záťaž z častého kladenia vajec
si berú daň na ich zdraví.
Postupne sliepkam opadá všetko perie.
Čoraz bledší hrebienok je znakom anémie.
Úmrtia v klietke sú bežné,
no mŕtve jedince môžu byť z dôvodu veľkosti prevádzok dlho prehliadané.
Preživšie sliepky sú preto nútené žiť na hnijúcich mŕtvolách.
V novších klietkových chovoch sú výkaly zbierané na dopravný pás,
zatiaľ čo pod staršími typmi klietok sa výkaly hromadia.
Vtáky, ktorým sa podarí vyslobodiť, hynú v kope hnoja.
Vo veku 18 mesiacov, po viac ako roku života v klietke,
sa ich „nosivosť“ značne zníži a sú označené ako vyčerpané.
Vytriedia ich, povyťahujú z klietok a natlačia do prepraviek.
Pri takomto násilnom zaobchádzaní dochádza k častým zlomeninám.
Ako často sa im lámu kosti?
Vždy, keď ich vyberiem.
Zakaždým.
Neškreč, lebo ti zlomím aj druhú nohu.
„Vyčerpané“ nosnice buď udusia plynom, potom zakopú či spália,
alebo ich odvezú na bitúnok.
Nahradia ich nové 4-mesačné sliepky.
Do roku 2016 neexistovali národné normy,
ktoré by definovali voľný chov nosníc.
Takýto chov dnes stanovuje maximálnu vonkajšiu hustotu
10 000 sliepok na hektár, čiže 1 sliepku na m².
Väčšinu času však aj tak strávia natlačené vo veľkých halách.
Sliepky si bežne vytvárajú sociálnu hierarchiu.
Vedia rozlíšiť cca 100 sliepok.
V halách a výbehoch, kde sú spolu s 1000 ďalšími vtákmi,
nie sú schopné zachovať hierarchiu, čo vyúsťuje v chaos.
Slabé jedince sa stávajú obeťami bez možnosti úniku.
Choroby sa šíria rýchlo.
V roku 2013 vypukla vtáčia chrípka vo voľnom chove v Novom Južnom Walese.
Verilo sa, že nákaza pochádzala od divých husí.
Chovatelia vtedy usmrtili viac ako 400 000 sliepok.
Väčšie farmy s voľným chovom mávajú na rovnakom pozemku aj klietkový chov.
Vajcia z oboch chovov končia v tom istom balení.
Analýza údajov Egg Corporation z roku 2009 ukázala,
že v balení vajec predávaných s označením voľný chov
zniesla 1 zo 6 vajec sliepka z klietky či podstielky.
Rovnako ako sliepky z klietkového chovu,
aj tie z voľného sa posielajú na bitúnok v 18 mesiacoch.
Mohli by sa pritom dožiť až 10 rokov.
Na bitúnku sliepky zavesia dole hlavou na automatickú linku.
Omráčia ich v elektrickom vodnom kúpeli
a následne im automatizovaná čepeľ podreže hrdlo.
Ak zdvihnú hlavu, vyhnú sa omráčeniu a čepeľ ich podreže pri plnom vedomí.
A na záver sa utopia vo vriacej vode.
Nosnice často končia v mäsových výrobkoch nižšej kvality,
napríklad v mletom mäse, v krmive pre domácich miláčikov
alebo ako potrava pre hospodárske zvieratá.
BROJLERY KURENCE NA MÄSO
Využívané na jedlo.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 20,7 miliárd
Kurčatá chované na mäso, brojlery, sú väčším plemenom než nosnice.
Boli vyšľachtené, aby rýchlo narástli do veľkých rozmerov.
Ich krátky život začína v liahni.
LIAHEŇ
Toto odvetvie síce využíva kohútikov aj sliepočky,
aj tieto liahne však používajú sekáče
alebo plynové komory,
pre slabé a deformované jedince, ktoré nedosiahnu jatočnú hmotnosť.
Ostatné jednodňové kuriatka putujú do brojlerových chovov.
Od roku 2016 je v Austrálii 530 brojlerových fariem.
Dokopy chovajú 90 miliónov jedincov.
V každej hale je ich 40 až 60 tisíc.
3 DNI
V prvom týždni života je bežná úmrtnosť 4 až 6 %.
V jednej hale tak zomrie 1 600 až 3 600 kuriatok,
teda 200 až 500 jedincov denne.
Pracovníci nájdu väčšinu kuriatok mŕtvych.
Ostatné slabé či zranené jedince zabijú alebo zaživa vyhodia.
Zabil som ich tam 465.
V 3 halách som zabil skoro 1000 vtákov.
Nezabíjam iba choré,
zabíjam aj tie, čo utekajú,
aj keď viem, že sa to nemá.
Záleží na tom, či tu stále pípajú?
Niekedy ich poriadne nevyhubia.
Tak ich len chytím zozadu za krk.
Keď prestanú pípať, vieš, že sa ti to podarilo.
Zlomený krk.
Nepípajú.
Keď nepípa, podarilo sa ti to.
1 TÝŽDEŇ
2 TÝŽDNE
3 TÝŽDNE
Ako rastú, rýchlo zaplnia všetok priestor haly.
Žijú na kope vlastných výkalov.
Úmrtnosť sa síce spomalí, ale smrť je naďalej bežná.
Neďaleko hál pracovníci nahromadia a skompostujú telá.
4 TÝŽDNE
5-7 TÝŽDŇOV
Šľachtenie, nedostatok pohybu z preplnenosti haly,
umelé svetlo
a časté podávanie antibiotík na podporu vstrebávania krmiva
vytvorili moderné brojlery.
Už za 35 dní dosahujú jatočnú váhu 3 kg,
čo predstavuje drastický nárast oproti prirodzeným 2 kg za 96 dní.
Ich telá nedokážu uniesť nadmernú fyzickú záťaž.
Bežné sú poruchy kostry, srdca a trávenia.
90 % z tých, čo končia na bitúnku, trpí viditeľnou abnormalitou.
Haly sa 5 až 7 týždňového cyklu nečistia.
Vzniká vysoká koncentrácia amoniaku, ktorý môže podráždiť a popáliť kožu
či poškodiť ich dýchací systém.
Kurčatá, predávané s označením RSPCA,
majú jediné bidlo uprostred haly, ale ich životné podmienky sú rovnaké.
SCHVÁLENÉ RSPCA
Kráľovská spoločnosť na ochranu zvierat pred krutým zaobchádzaním
Kurčatá posielajú na smrť za slabého svetla uprostred noci.
Vtedy sú vtáky najpokojnejšie a nevidia, čo sa deje.
Väčšinou ich určený tím vyberie ručne a napchá do plastových prepraviek.
Pomocou zdvižného vozíka sú prepravky naložené do kamiónov.
Surovo ich zavesia za nohy ako nosnice na automatickú linku s hákmi.
Omráčia ich ponorením do elektrického kúpeľa.
Ak zdvihnú hlavu, pokračujú na linke pri plnom vedomí.
Rotujúca čepeľ im podreže hrdlo.
Pracovník čaká s nožom na vtáka, ktorého prvá čepeľ minula.
MORKY
Využívané na jedlo.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 284,3 miliónov
Morky sú vyšľachtené do rozmerov, ktoré im bránia prirodzene sa páriť.
Chov moriek stojí na umelom oplodnení,
rovnako ako tento s voľným chovom vo Viktórii.
Je to bežná praktika tých pár morčacích liahní,
ktoré v Austrálii nájdeme.
INSEMINÁCIA
Tieto veľmi zvedavé vtáky sú chované rovnako ako brojlery.
Na halu pripadá 10 až 14 tisíc jedincov,
t.j. 6 moriakov na m².
Na zvýšenie výkrmu sa používa genetická modifikácia a umelé svetlo.
Takéto morky sú dvojnásobne väčšie než divé,
pričom ich nohy neunesú rýchlo nadobudnutú váhu.
Keďže žijú vo vlastných výkaloch, do rán sa im rýchlo dostáva infekcia.
S narastajúcim vekom sa zvyšuje počet uhynutých jedincov.
Na konci 12. týždňa života v hale priemerne zomrie 3 až 5 % samíc.
10 až 12 % samcov zomrie na konci 16. týždňa života.
Personál mŕtve jedince zozbiera a odhodí ako odpad.
Ostatné sú odvezené na bitúnok.
Tam ich udierajú, kopú, bijú a vešajú dole hlavou na linku.
Menšie bitúnky používajú porážacie kužele.
PORÁŽACÍ KUŽEĽ
V Austrálii ročne zabijú 4 až 5 miliónov moriek.
Väčšinu zákazníci kúpia a skonzumujú v období Vianoc.
Zamrazia ich na zvyšok roka i na niekoľko rokov.
KAČKY
Využívané na jedlo, zábavu, oblečenie.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 2,334 miliárd
LIAHEŇ
Sekáče sa využívajú aj na kačice.
Najmä na slabé a deformované kačiatka, ktoré by aj tak neprežili.
Chov kačiek má veľa spoločného s chovom brojlerov a moriek.
V 1. deň života ich dovezú z liahne.
Káčatká rýchlo vyrastú za 7 týždňov.
S tisíckami ďalších zdieľajú zriedka čistenú halu.
Choroby a smrť sú tu celkom bežné.
Kačky sú vodné zvieratá.
Váhu tela zvyčajne nesú len krátko,
preto sú ich nohy a stehenné kĺby slabé.
Ak majú k dispozícii vodnú plochu, väčšinu času plávajú.
Nezaťažujú si tak svaly a kostru.
Ak nemajú k dispozícii vodnú plochu,
ako je to na väčšine austrálskych fariem,
vrátane voľného chovu,
kačky musia váhu svojho tela niesť 7 týždňov.
Kačky v „množiarni“ ju nesú ešte dlhšie.
Takéto podmienky im spôsobujú krívanie, vykĺbeniny či zlomeniny.
Šľachtenie kačiek síce zabezpečilo rýchly rast a vyššiu hmotnosť,
spôsobilo však aj nedostatočný vývin ich mladých kostí.
Záťaž na ich už beztak slabé kĺby sa zvyšuje.
Kačky si bez vody nemôžu čistiť oči, nozdry a perie.
Riziko slepoty či iných chorôb sa tak zvyšuje.
Žijú vo vlastných výkaloch s vysokou koncentráciou amoniaku.
Tá im môže spôsobiť popáleniny na nohách a dráždiť rany.
Zlé podmienky a preplnenosť hál vedú k neurologickým ochoreniam
ako je porucha koordinácie, tiky krku a hlavy,
nasleduje paralýza, kŕče, kóma a smrť.
Keď personál nájde choré a zranené kačky, vykrúti im krk.
Ostatné po 49 dňoch života naložia do prepraviek
a kamiónom prepravia na bitúnok.
Mnohé z nich cestu neprežijú.
Na bitúnku ich zavesia na linku za nohy podobne ako kurčatá a morky.
Ani tu nemusí byť tradičný elektrický kúpeľ účinný.
Mnohým vtákom podrežú hrdlo pri plnom vedomí.
Kačky tak zomrú na vykrvácanie alebo sa utopia vo vriacej vode.
V roku 2018 sa k boju proti krutosti pridali 3 austrálske štáty,
ktoré zakázali lov divokých kačiek.
Vo Viktórii, Južnej Austrálii a Tasmánii
sú však tieto praktiky počas loveckej sezóny legálne.
Počet vodného vtáctva vo Viktórii neustále klesá.
V roku 2017 dosiahol najnižšiu hodnotu za posledných 34 rokov.
Lov pokračuje z dôvodu čoraz intenzívnejšieho podnikania
vidieckych komunít pri mokradiach
a tiež pre potešenie lovcov.
Počítačová simulácia odhaduje a pozorovania ochranárov dokazujú,
že lovci po sebe zanechávajú toľko postrelených kačiek,
koľko zabitých si odnesú.
Tisícky kačiek trpia a hynú pre neošetrené rany.
Mnoho chránených druhov,
ako je vzácna a ohrozená vlnkavka zobatá,
ľudia vytiahli z mokrade počas loveckej sezóny.
Lovci pred výstrelom neodhadli druh vtáka alebo vystrelili aj tak.
Približne 80 % peria a páperia na výrobu
búnd, spacákov, paplónov a vankúšov pochádza z Číny.
Bežnou praktikou je šklbanie kačacieho a husacieho peria zaživa.
Bolestivé šklbanie peria zanecháva na koži otvorené a krvavé rany.
Vtáky ho absolvujú niekoľkokrát za život,
potom ich zabijú.
Aj dodávatelia s certifikátom Responsible Down Standard
sú zapletení do šklbania peria zaživa.
Je nemožné zistiť, či výrobky z peria pochádzajú z takýchto fariem.
KRAVY
Využívané na jedlo, zábavu, oblečenie a farmaceutiká.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 99,1 miliónov
Rovnako ako človek aj kravy sú nesmierne materinské bytosti.
S mláďatami si vytvárajú pevné puto.
Na tvorbu mlieka potrebujú porodiť.
Na mliečnych farmách sú preto kravy každý rok nasilu oplodňované.
Umelá inseminácia sa uprednostňuje pred prirodzeným párením.
Pracovník strčí ruku do kravského konečníka,
podrží krčok maternice a vstrekne býčie semeno.
Zamestnanci kravám odoberú teľatá len pár hodín po narodení
a mlieko určené pre ne nadoja a predajú ľuďom.
Matky po odlúčení dňom i nocou hľadajú svoje mláďatá.
Smútia niekoľko dní, dokonca aj týždňov.
Býčky sú pre mliečny priemysel zbytočné,
pretože neprodukujú mlieko.
Po 5 dňoch izolácie ich naženú do kamióna
a odvezú na bitúnok.
Posledných 30 hodín života zvyčajne strávia o hlade.
Vyhladované, zmätené a zúfalo túžia po láske.
nariekajú v čakacích ohradách za svojimi matkami.
Ráno ich zamestnanci zabijú.
Ak sa im podarí vyhnúť omráčeniu alebo sú nedostatočne omráčené,
zabijú ich pri vedomí.
Každoročne v Austrálii zabijú okolo 700 000 býčkov
ako odpad mliečneho priemyslu.
Niekoľko býčkov zabijú po 20 týždňoch na teľacie mäso.
Kravičky oddelia a kŕmia ich práškovou náhradou mlieka.
Prvým oplodnením ich zapoja do cyklu produkcie mlieka.
DOJENIE
2 až 3-krát denne naženú dojnice do haly
a napoja ich na strojové dojacie zariadenia.
V prirodzených podmienkach by sa mohli dožiť 20 rokov.
Na mliečnej farme sa dožívajú iba 6 až 8 rokov.
Vyčerpané kravy podľahnú tlaku z neustáleho oplodňovania
a 10-násobku prirodzenej produkcie mlieka.
Ostatné pošlú na bitúnok,
len čo ich produkcia mlieka začne klesať alebo sú príliš doráňané.
Chovy hovädzieho dobytka uprednostňujú umelé oplodňovanie.
Teľatá určené na mäso musia podstúpiť mnoho bolestivých zákrokov.
Bez anestézie.
Odstraňujú im výrastky a rohy.
Značia im uši.
Kastrujú ich nožom alebo gumenými krúžkami.
Krúžkom im zovrú koreň semenníkov,
aby zabránili prietoku krvi.
Semenníky tak po čase odhnijú.
Býky označujú rozpáleným železom.
Choré býčky nedostanú veterinárnu pomoc
a ich stav sa rýchlo zhoršuje.
O 4 DNI
Antibiotiká, rastové hormóny, vitamíny, doplnky
a progesterón na zachovanie gravidity im podávajú injekčne,
vaginálne
alebo orálne.
Tieto a ďalšie praktiky ako brakovanie či kontrola gravidity
si vyžadujú násilné nahnanie dobytka cez sústavu ohrád do fixačnej klietky,
v ktorej sa kravám jednotlivo venujú.
Otoč sa, ty hlúpa piča.
Hýb sa, ty tučný kus hovna.
VYKRÚTENIE CHVOSTA
ELEKTRICKÝ BODEC
VÝKRMOVŇA
Cca 40 % celkovej ponuky austrálskeho hovädzieho
a 80 % hovädzieho mäsa na pultoch väčších miestnych supermarketov
pochádza z dobytka, ktorý strávil posledných 10-15 % života
vo vyprahnutých výkrmniach.
Po 18 mesiacoch vykrmovania obilím dobytok putuje na porážku.
BITÚNOK
Pracovníci naženú dobytok do omračovacieho priestoru,
odkiaľ sa snaží zúfalo uniknúť.
Áno, tak!
Ukľudni sa, ty piča.
Najčastejšie dobytok omračujú jatočnou pištoľou.
Menšie pištole sú pri veľkých zvieratách neúčinné.
Spôsobujú im bolesť, čiastočné ochrnutie
ale nie bezvedomie.
Puška je menej častou alternatívou.
Zvieratá sledujú omračovanie, zabíjanie a spracovávanie ostatných.
Z druhej miestnosti zväčša počúvajú, čo ich čaká.
Krv nenarodených teliat z porazených gravidných kráv,
známa ako teľacie fetálne sérum alebo plodová krvná plazma,
má obrovskú hodnotu pre farmaceutický priemysel.
Jej cena je cca 600 dolárov za liter.
Kravské a teľacie kože sa posielajú do garbiarne a spracúvajú na useň.
Väčšina usne sa vyváža do zahraničia.
Koža sa mylne považuje za vedľajší produkt mäsového priemyslu,
aby sa znížil odpad.
Výstižnejšie ju môžeme označiť za spoluprodukt.
Môže mať vyššiu hodnotu než mäso.
Preto sa zabíja čoraz viac zvierat na kožu, nie na mäso.
Lacná koža na topánky, kabelky a ďalšie doplnky
sa do Austrálie, USA a Európy dováža z rozvojových krajín
ako India a Bangladéš.
Hinduisti považujú kravy za posvätné.
Ich porážka je zakázaná v 24 z 29 indických štátov.
Aby bola porážka legálna, musia ich prepraviť aj tisíce kilometrov
do 1 z 5 zvyšných štátov alebo za hranice do Bangladéša.
V závislosti od cesty a počtu zvierat, niekedy tisícok zvierat,
môžu veľkú časť cesty absolvovať peši.
Pred cestou mnohým z nich do kopýt priklincujú podkovy
a cez nozdry im pevne prevlečú laná.
Vyčerpané, vyhladované a smädné jedince po ceste kolabujú.
Nútia ich vstať, ťahajú ich za nos, lámu im chvosty,
bijú ich palicami a oči im potierajú čili korením.
Zvyšok cesty ich ženú z nákladiaka do nákladiaka.
Kravy sa navzájom bodajú rohami a často sa im lámu kosti.
Tie, čo prežijú cestu do bitúnku, sú bez omráčenia zabité pred ostatnými.
Niektoré sú zaživa stiahnuté z kože.
Kože namočia do toxických chemikálií,
ktoré spôsobujú rakovinu a kožné ochorenia.
Pracujú tu aj deti.
Koncept rodea spočíva vo fyzickej kontrole
a ovládnutí slabých a zraniteľných.
Rančeri fyzicky provokujú teľatá, voly a býky pre zábavu divákov
v cca 240 austrálskych rodeách ročne.
Bežne tichým a pokojným zvieratám vykrúcajú chvosty,
poháňajú ich elektrickým bodcom
a inými spôsobmi ich týrajú v zákulisí.
Používajú kovové ostrohy a remeňmi im sťahujú brucho,
aby zvieratá pôsobili vzdorovito a divoko.
Zranenia sú pre intenzitu a riziko zábavnej šou nevyhnutné.
Nedarí sa mu postaviť vola na nohy.
Využije celú svoju silu, na to aby ho postavil zo zeme.
Priatelia, hovorím vám, že ten vôl s kovbojom nespolupracuje.
Očividne nechce mať s dnešnou súťažou nič spoločné.
Nemyslite si, že o tento dobytok nie je postarané.
Je oň čo najlepšie postarané.
Kovboji pri lasovaní teliat a volčekov chytajú vydesené zvieratá,
ktoré sa snažia ujsť.
Zastavia ich násilným trhnutím.
Spôsobujú im pomliaždeniny, zlomené údy, rohy, väzy,
pretrhnutie väzov, vnútorné krvácanie a podkožné poškodenie tkaniva.
OVCE
Využívané na jedlo a oblečenie.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 215,8 miliónov
V „zimnom odchove“ sa ovce oplodňujú, aby bahnili v zimných mesiacoch.
Jahňatá sa odstavia na jar, keď sú pasienky najúrodnejšie.
Síce rýchlejšie rastú, no 10 až 15 miliónov novorodencov,
teda približne 1 zo 4 jahniat zomrie od zimy do 48 hodín.
Pre farmárov je to však výhodnejšie než väčšie výdavky za krmivo
pri bahnení v teplejších mesiacoch.
Ovce plemena Merino sú zodpovedné za 80 % produkcie vlny v Austrálii.
Boli vyšľachtené tak, aby mali vráskavú kožu.
Rastie im tak nadmerné množstvo vlny a sú náchylné na myiázu.
Aby sa predišlo nečistote a riziku myiázy u preživších jahniat v lete,
skrátia im alebo úplne odrežú chvosty
a odstrihnú kožu okolo zadku a koreň chvosta kovovými nožnicami.
Ak je jahňa mladšie ako 6 mesiacov, bez anestézie je táto praktika nelegálna.
Strihači sú platení od kusov ostrihaných oviec,
nie od hodiny.
Rýchlosť sa cení viac než precíznosť.
Odborný kurz či vzdelanie nie sú potrebné.
Po niekoľkých rokoch, keď už ovce neprodukujú dostatok vlny,
teda nie sú výnosné, sú poslané na bitúnok na baraninu.
Jahňatá určené na mäso sa porážajú vo veku 6 až 12 mesiacov.
Prikrátko z prirodzeného veku dožitia 12 až 14 rokov.
19 z 32 miliónov oviec ročne zabitých v Austrálii
prejde aukciami,
sprostredkovateľom medzi farmami, bitúnkami a súkromnými kupcami,
kde sa dražia zvieratá ako dobytok, teľatá, kone, hydina a ošípané.
Stres z horúčav, dehydratácia, únava, či ochorenia
sú bežnými príčinami smrti na aukciách.
Väčšinu oviec kupujú bitúnky na mäso.
Žiadne zviera na bitúnku nejde na smrť dobrovoľne.
Elektrické omračovanie sa opäť ukazuje ako neúčinné.
Spôsobuje len bolesť a zvieratá v poslednej chvíli vystraší ešte viac.
Jatočná pištoľ nie je o nič lepšia.
Poslúchaj ma!
Kurva, nehýb sa.
Sadni, ľahni, prevaľ sa, ták.
Dobrý chlapec, odsekni si hlavu, ták.
Ako ma poslúcha!
Bez ohľadu na zdanlivú účinnosť omráčenia
nemožno s určitosťou vedieť,
či je zviera porazené v úplnom bezvedomí a bezbolestne
alebo je len paralyzované, nevie sa hýbať a naďalej všetko cíti.
V strachu a zúfalstve sa niektorým podarí nachvíľu ujsť
v ústrety ostatným telám, ktoré boli porazené pred nimi.
Prv než ich personál dotiahne späť, vedia, že budú na rade.
KOZY
Využívané na jedlo a oblečenie.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 165,4 miliónov
MLIEKAREŇ
Kozy sú chované na mlieko podobným spôsobom ako kravy.
Opakovanou insemináciou je zabezpečená neustála produkcia mlieka.
Špecifické odvetvie priemyslu s cca iba 65 farmami v Austrálii
ponúka kozie mlieko ako ľahšie stráviteľnú alternatívu,
vhodnú pre ľudí s alergiou na kravské mlieko.
Celosvetovo ľudia pijú viac kozieho mlieka než iných zvierat.
Capkovia neprodukujú mlieko.
Sú teda považovaní za odpad a zabití krátko po narodení.
Zo samíc kozliat vyrastú „stroje“ na mlieko.
Niektoré farmy odchovajú a predajú prebytočné kozy na mäso.
Matky absolvujú dojenie 2-krát denne po dobu 10 rokov pred ich porážkou.
Na svojom vrchole produkujú 4 litre mlieka denne na priamy predaj
alebo na výrobu syra, masla, zmrzliny, jogurtu a mydla.
Austrália je najväčším vývozcom kozieho mäsa na svete.
Väčšina sa vyváža do Spojených štátov.
Iba 10 % kozieho mäsa pochádza z množených a chovaných kôz.
Zvyšok pochádza z divokých kôz.
Toto plemeno sa vyvinulo z domácich kôz, ktoré ušli
a boli privezené európskymi prisťahovalcami.
Tieto voľne žijúce kozy sú odchytávané a odvážané do výkrmní,
známych ako kozie skladiská, v ktorých ich pred porážkou vykŕmia.
KOZIE SKLADISKÁ
BITÚNOK
Posielanie gravidných zvierat na porážku je bežné.
Niektoré nevyhnutne vrhnú v nákladiaku alebo čakacích ohradách,
prv než ich naženú do priestoru určeného na porážku.
Ich opustené mláďatá zahynú od hladu či podchladenia,
volajúc na svoje mŕtve matky.
RYBY
Využívané na jedlo a výskum.
Vo vybraných krajinách spolu ročne zabitých na mäso: 167,2 miliónov ton
MORSKÉ KLIETKY
Pre: lososy, pstruhy, barramundi, homáre,
kajmanky, tuniaky, makrely, okúne a ustrice
Losos je najčastejšie konzumovaná ryba v Austrálii.
Každý rok sa jej tu skonzumuje 40 000 ton.
Lososy sú chované na mori v klietkach pod vodou.
Najmä v zátokách chladnejších vôd južného a západného pobrežia Tasmánie.
Každá klietka udrží 60 000 rýb prepravených z vnútrozemskej liahne
v 12 až 18 mesiacoch.
Ako rastú, ich priestor v klietke sa zmenšuje,
až kým nie sú na seba úplne natlačené.
Zo štúdie v roku 2017 na umelo chovaných lososoch
v Austrálii, Nórsku, Čile, Škótsku a Kanade vyplynulo,
že cca polovica rýb je hluchá.
Príčinou je zrýchlený rast, ktorý deformuje sluchové orgány rýb.
Prístav Macquarie na západe Tasmánie, patriaci do Svetového dedičstva
má najväčšiu koncentráciu rybích fariem v krajine.
Traja kľúčoví hráči v chove lososa, Tassal, Huon a Petuna,
vlastnia niekoľko fariem pozostávajúcich z 2 tuctov klietok.
Za rok do septembra 2016 skončilo viac ako 21 000 ton nezjedeného krmiva
a nespočetné množstvo výkalov v prístave.
Takáto vysoká miera znečistenia
nebezpečne znižuje koncentráciu kyslíka vo vode
a zvyšuje riziko chorôb, ktoré vedú k vysokým počtom úmrtí rýb.
Od roku 2015 do roku 2018 boli masívne úhyny rýb pripísané
uduseniu sa z nedostatku kyslíka,
ľudskému omylu a chorobám.
Tassal, najväčšia z 3 spoločností, sa chváli 85 % mierou prežitia rýb
na svojich farmách.
Po 15 až 18 mesiacoch v klietkach, keď lososy vážia cca 7 kg,
ich trubica vtiahne do zberného plavidla,
na ktorom ich pracovníci zabijú alebo živé v nádržiach prepravia
do spracovateľského zariadenia.
Barramundi chovajú v celej Austrálii okrem Tasmánie.
V chladnejších južných štátoch
chovajú tisíce rýb pokope v malých interiérových nádržiach.
Na severe ich chovajú v morských klietkach podobne ako lososy,
alebo vo vonkajšom rybníkovom systéme ako pstruhy.
Tzv. humánna metóda vylovenia a usmrtenia rýb
spočíva vo vypustení do ľadovej vody, v ktorej zmrznú na smrť.
Nehumánna, pomalá a bolestivá smrť môže trvať niekedy až polhodinu.
Ryby zabité na sashimi, japonskú čerstvú delikatesu,
zamestnanci bodnú do hlavy skôr, než im prerežú krčnú žilu.
Potom ich dajú späť na ľad a nechajú vykrvácať.
Obchody a reštaurácie so živými rybami
zabezpečujú pre zákazníkov čerstvosť a umožňujú im si vybrať jedince
ktoré chcú mať zabité.
3/4 morských plodov v Austrálii sa dovážajú z iných krajín.
Z toho najvýznamnejšími druhmi sú krevety, losos a tuniak.
Komerčné rybárske plavidlá s dlhými vlečnými sieťami
bezhlavo lovia všetky druhy zvierat v ich ceste.
Približne 85 % svetovej populácie rýb sa dnes loví naplno alebo nadmerne.
Pri súčasnej miere výlovu sa predpokladá,
že oceány budú bez rýb do roku 2048.
KRÁLIKY
Využívané na jedlo, oblečenie, pokusy a ako domáci miláčikovia.
Austrálske chovy králikov čelia problémom.
Vysoko nákazlivé choroby, zavedené k likvidácii divých zajacov
a prenášané hmyzom môžu rýchlo vyhubiť celé farmy.
Ostatné len ťažko konkurujú lacnému mäsu divých zajacov,
ktoré chytili a zabili lovci.
Králiky chované na mäso strávia celý život
v drôtených klietkach nad podlahou.
Nemôžu vykazovať prirodzené správanie ako hrabanie, skrývanie sa a skákanie.
Kopy výkalov na podlahe spôsobujú vysokú koncentráciu amoniaku.
Samice králika na množenie sú nútené v týchto podmienkach žiť 56 týždňov,
pričom 7-krát vrhnú.
Králiky sa môžu dožiť 8 až 12 rokov, avšak väčšinu zabijú v 12 mesiacoch.
V Austrálii sa ročne využíva 3 až 4 000 králikov
na vedecký výskum a testovanie.
Veľa z nich pochádza z tohto centra vo Viktórii.
Väčšina kožušinových výrobkov predávaných v Austrálii sa dováža.
Veľa z nich pochádza z králikov.
V 2015 značka oblečenia Akubra zatvorila svoje austrálske podniky
a začala dovážať králičiu kožušinu z Európy.
TRHANIE KOŽUŠINY ZAŽIVA
Austrália dováža kožušinu aj z Číny, najväčšieho vývozcu kožušín na svete.
Tajný vyšetrovateľ potvrdil, že z 10 králičích kožušinových fariem,
polovica praktizuje vytrhávanie kožušiny zaživa.
Proces sa opakuje každé 3 mesiace.
Medzičasom žijú v drôtených klietkach.
Vytrhávaním získajú dlhšiu, výnosnejšiu srsť
než keby boli holené či strihané.
Čím sú staršie, tým menej srsti im rastie.
Nakoniec ich zavesia a stiahnu z kože na záverečné využitie, niekedy zaživa.
Na jeden plstený klobúk značky Akubra je potrebné zabiť 12 králikov.
Na svete sa každoročne na kožušinu zabije viac než miliarda králikov.
NORKY
Využívané na oblečenie a kozmetiku
Norky sú bežným zdrojom kožušiny na oblečenie, doplnky a mihalnice.
Keďže v Austrálii neexistuje chov noriek
kožušina sa dováža zo zámoria.
V prírode norka obýva 2 500 hektárov mokradí.
Aj napriek generáciám, chovaným na kožušinu,
v zajatí tieto prirodzene zvedavé a samotárske zvieratá veľmi trpia.
Nuda a stres v malých, drôtených klietkach
vedú k stereotypnému správaniu a sebapoškodzovaniu.
Norky na rozmnožovanie sú v klietkach od 4 do 5 rokov.
Každý rok vrhnú 3 až 4 preživšie mláďatá,
ktoré sú zabité a stiahnuté z kože v 6 mesiacoch.
Plynové komory a uzavreté boxy s výfukovým plynom
sú bežnými praktikami usmrtenia.
Nie sú vždy smrteľné.
Niektoré norky sa zobudia pri sťahovaní z kože.
Hej, hýbe sa a kope dookola.
Snaží sa schovať pod mŕtvoly a dýchať.
Elektrický prúd do konečníku a zlomenie väzu
sú tiež bežnými metódami usmrtenia.
Ešte dýcha.
LÍŠKY
Využívané na oblečenie a zábavu.
Po norkoch sú líšky na 2. mieste v počte chovaných zvierat na kožušinu.
Čelia množstvu rovnakým problémom.
Čínski farmári tvrdia, že ich marža je tak nízka,
že si môžu dovoliť zabíjať líšky len efektívnymi, brutálnymi metódami.
Veľa líšok stiahnu z kože zaživa, aby ušetrili čas a námahu.
Do Austrálie ich doniesli britskí usadlíci
spolu s tradičným „športom“ lovu líšok
a tiež na to, aby lovili dovezené zajace.
Líšky sú dnes v celej krajine označené za škodnú.
Odhaduje sa, že ich je vyše 7 miliónov.
Lov a strieľanie líšok na súkromnom pozemku
je všade legálne.
Otrava, ktorú často požijú voľne žijúce a spoločenské zvieratá,
napríklad psy,
je najčastejšou metódou regulácie líšok pomocou nástrah 1080.
Tento jed je bezfarebný, bez zápachu a bez chuti.
Spôsobuje pomalú a bolestivú smrť všetkým obetiam.
PSY
Využívané ako domáci miláčikovia, na pokusy, výskum a oblečenie.
Austrália, EÚ a USA zakázali dovoz psej a mačacej kožušiny.
Vyšetrovanie ukázalo, že čínska psia a mačacia kožušina
je často označená ako líška, zajac či norok.
Každý rok sa v Číne okolo 2 milióny psov a mačiek
namnoží, ukradne z domu, zoberie z ulice
a natlačí do drôtených klietok,
niekedy prepraví niekoľko hodín bez vody a krmiva.
Následne sú obesené, vykrvácané, ubité, či uškrtené k smrti
alebo stiahnuté z kože zaživa.
MNOŽIARNE
V Austrálii sa každý rok predá okolo 450 000 šteniat.
Približne 85 % pochádza z neregistrovaných chovov.
S minimálnou kontrolou chovov
môžu mať množiareň aj registrovaní chovatelia
a chrliť tak šteňatá s papiermi aj bez do obchodov alebo online.
V týchto zariadeniach je legálne držať fenu v holom, betónovom koterci
23 hodín denne a neustále ju oplodňovať.
Je im odopieraná láska a spoločnosť, sú považované len za množiace stroje.
Tieto milé šteniatka predávané za tisíce dolárov
zvyčajne trpia chorobami a problémami so zdravím a správaním.
Môžu za to nielen podmienky, ktorým boli vystavené v množiarni,
ale aj niekoľko generácií šľachtenia.
-Dobrý. Ako sa máte? -Dobrý a vy?
Budete mať zlatých retrieverov?
Áno, mali by prísť.
MNOŽIAREŇ KERANG
Túto sobotu.
Túto sobotu? Aha, dobre.
A odkiaľ sú?
Máme vlastného chovateľa.
Sú z množiarne?
Samozrejme, že nie.
Bože, aké sú zlaté!
Je to dobrý chovateľ?
Áno, určite, s papiermi.
Nie je z... viete, počula som zlé veci o množiarňach. Nie je odtiaľ?
Určite nie, z množiarne by boli choré.
Choré šteniatka, aha.
ODCHYTY/ÚTULKY
Medzičasom ročne utratia 200 až 250 000 opustených a zatúlaných psov a mačiek
v austrálskych útulkoch a odchytoch.
Veľká väčšina z nich je zdravá, ale nechcená.
UTRATENIE
Napriek mnohým publikovaným škandálom z posledných rokov
sú preteky chrtov naďalej rozšíreným zdrojom hazardu a zábavy
v Austrálii a na celom svete.
Pri náhlom zrýchlení a extrémnej rýchlosti,
akou tieto veľké psy naháňajú návnadu okolo trate,
nevyhnutne dochádza k pádom, kolíziám a zraneniam.
Najčastejšie sú to natrhnuté svaly, roztrhnuté väzy a zlomené priehlavky.
Každý týždeň na austrálskych tratiach nahlásia do 200 zranených psov.
Z toho sa odhaduje, že 6 až 10 psov zomrie na trati alebo ich utratia.
Chrty sa prirodzene dožívajú 12 až 14 rokov.
Pretekárske chrty začínajú svoju "kariéru" v 18. mesiaci
a končia, keď dosiahnu 4,5 roka.
V Novom Južnom Walese priemerne trvá ich kariéra iba 363 dní.
Ročne v Austrálii zabijú 13 000 až 17 000 mladých chrtov.
Z 97 000 chrtov v Novom Južnom Walese,
ktoré boli chované v priebehu 12 rokov do roku 2016,
zabili 50 až 70 %, lebo ich považovali za príliš pomalé,
takže sa nehodili na preteky.
Dôkazy o nehumánnom zabíjaní chrtov neustále pribúdajú.
Cvičitelia uprednostňujú lacnú metódu, akou je zastrelenie či ubitie na smrť,
pred veterinárnym uspatím.
Psie telá následne hodia do jamy na súkromných pozemkoch
alebo rozhádžu po lese.
ŽIVÉ NÁVNADY
Hoci je používanie živých návnad pri výcviku chrtov nelegálne,
zistilo sa, že je rozšírené.
Vyšetrovanie v Novom Južnéom Walese z roku 2015 odhalilo,
že 85 až 95 % cvičiteľov ich používa.
Nespočetné množstvo prasiatok, zajacov, vačíc, sliepok a mačiatok
nechali roztrhať, aby naučili inak nežné, ospalé zvieratá bežať po trati.
KONE využívané na: zábavu, výskum, farmaceutiká, jedlo.
Kostra koňa sa vyvíja približne 5 rokov.
Dostihová kariéra im však začína, keď majú 2 roky.
Dôvodom je lákavá, vyššia výhra a rýchlejší návrat investície.
Drasticky sa tak zvyšuje riziko zranení.
Až 80 % koní trpí bolesťou holení a ochorením bodcových kostí.
Vyšetrenia po dostihoch zistili vysokú prítomnosť krvi
v priedušnici a pľúcach,
so zvýšenou frekvenciou výskytu a vážnosti žalúdočných vredov,
ktoré vznikajú pri neustálom cvičení a súťažení.
Na trati sú kone bolestivo bičované, aby cválali rýchlejšie.
Pravidlá obmedzujú bičovanie na začiatku dostihov.
Ale posledných 100 metrov, keď sú vyčerpané a reagujú menej,
obmedzenie neexistuje a často ich bičujú až do cieľa.
Prekážkové dostihy sú štatisticky 19-krát nebezpečnejšie než rovinové.
Dramatické pády sú bežné.
Ročne v Austrálii zmizne cca polovica prekážkových dostihových koní.
Za neznámych okolností potichu opustia priemysel.
Už nepretekajú, už o nich nepočuť.
Alebo sú usmrtené na trati za zelenou clonou,
aby to diváci nevideli.
Každý rok je národne registrovaných 11 až 12 000 nových dostihových koní.
Zhruba rovnaký počet dostihy opustí v dôsledku slabého výkonu,
nevhodnej povahy alebo zranení.
Mnohé z nich skončia na bitúnkoch.
Použijú sa do krmiva pre miláčikov či pretekárske chrty.
Ostatné skončia na 1 z 2 licencovaných bitúnkoch pre kone.
Vyvážajú konské mäso pre ľudskú spotrebu.
Kone sa tiež používajú na rodeo.
ŤAVY
Využívané na zábavu, oblečenie, výskum, farmaceutiká, jedlo.
Do Austrálie doviezli ťavy v roku 1800 ako dopravný prostriedok.
S nástupom automobilu ich vypustili do prírody.
V roku 2008 sa ich populácia odhadla na 600 000.
Vláda sa preto rozhodla pre reguláciu účinným znížením ich počtu o polovicu.
Najmä streľbou z helikoptér, ale aj ich odchytom.
a následným transportom na bitúnky pre vývoz do USA a na Blízky východ.
Je to postup, ktorý funguje dodnes.
Celý život strávili slobodne bez kontaktu s ľuďmi.
Náhle uväznenie a násilné zaobchádzanie
sú pre ne cudzie.
Trochu sa hnevá.
Hej, je trochu nasratá.
Pohni sa, ty hlúpa piča.
Čoraz vyšší počet odchytených tiav sa využíva na produkciu mlieka.
Rastúci priemysel sa propaguje ako zdravšia alternatíva
k produktom z kravského mlieka a šetrnejšia alternatíva odstrelu.
MYŠI
Využívané na výskum a ako domáci miláčikovia.
Ročne sa na pokusy v Austrálii využíva 6 až 10 miliónov zvierat,
vrátane 1 až 2 miliónov myší.
Veľa testov zahŕňa chirurgické zákroky bez anestézie
či vystavenie toxínom a chorobám.
Nakoniec všetky myši vo výskume a testoch zabijú,
pretože ich podľa zákona nemôžu oslobodiť.
Udusenie CO₂
či predávkovanie plynom alebo injekciou anestetického izofluránu
sú 2 bežné spôsoby ako zabiť myši, keď splnili svoj účel.
Vedecký výskum a jeho objavy dnes bojujú s odlišnosťami ľudskej fyziológie,
ktoré zvieratá nedokážu napodobniť.
Štúdia Národného inštitútu zdravia USA z roku 2015 ukázala,
že až 95 % liekov, ktoré sú účinné pri testoch na zvieratách,
zlyhá pri testoch na ľuďoch.
Absolútna dôvera vo výsledky testov na zvieratách
a ľahostajnosť k potenciálne presnejším alternatívam
(ľudské tkanivá, bunky, mŕtvoly, simulácie a počítačové modely)
stáli zdravie a životy desiatok tisíc ľudí a miliárd zvierat.
EXOTICKÉ ZVIERATÁ
Využívané na výskum a zábavu.
Stovky makakov, kosmáčov a paviánov sú ročne dodávané
austrálskym výskumným centrám od 3 štátom financovaných množiarní.
Laboratóriá skryté pred verejnosťou silným zabezpečením
vykonávajú rad biomedicínskych pokusov na vysoko inteligentných zvieratách.
Následne ich vyhodia.
Ďalšie primáty sú držané v zajatí cirkusov.
Z extrémnej nudy v klietke ich pustia, len keď majú vystupovať pred divákmi
alebo v zoo.
ZOO
Levy a tigre v zajatí sú na tom rovnako.
Ich život je plný nudy a frustrácie pre pobavenie platiacich divákov.
Na prvý pohľad predvádzanie týchto a iných exotických zvierat
môže vzbudiť záujem a nadšenie,
no ak zákazníci pozorujú zvieratá dlhšie,
môžu si všimnúť stereotypné správanie,
znak mentálneho ochorenia bežného u zvierat držaných v zajatí,
tzv. zoochózu.
V tropickej horúčave Queenslandu uvádza morský svet
jediného ľadového medveďa v Austrálii.
Zvieratá, ktoré sú prispôsobené mrazivým arktickým podmienkam,
zvyknú vo voľnej prírode za deň preplávať 70 km.
Ročne prejdú priemerne 3 000 km.
Tu sú však celý svoj život uväznené v ohrade širokej cca 30 x 40 m.
TULENE A DELFÍNY
Využívané na zábavu.
Tulenie šou sú populárnou atrakciou v zoo.
Tulene sú naučené predvádzať triky za jedlo pred veľkým publikom.
To je záruka, že vaše morské plody sú z rybárskej oblasti,
ktorá chráni populácie rýb, prácu a životné prostredie.
Mimo pódia tulene chradnú v malých ohradách
ako všetky zvieratá v zoo.
Plávajú v opakujúcich sa okruhoch či kričia od utrpenia.
V prírode delfíny denne preplávajú 65 km, teda 40 míľ.
Neustále sa hýbu.
Hľadajú potravu, hrajú sa a bijú vo svojom húfe.
S ľudoopmi a ľuďmi zdieľajú sebauvedomenie, intuíciu a empatiu.
Zajatie nedokáže pokryť všetky behaviorálne potreby delfínov,
týchto vysoko inteligentných zvierat s vyvinutou kogníciou.
Približne 80 % delfínov morského sveta Austrálie
sa narodilo v zajatí, takže nemôže byť vypustených.
Celý svoj život vystupovali denne za odmenu vo forme jedla.
Dosiahnuť adekvátny hlad pre dobrý výkon je kľúčové
v zrejme najobľúbenejšej atrakcii parku.
Z viac ako 133 miliónov dolárov zo vstupného za rok
putuje menej ako 1 % na rozsiahle presadzovaný výskum,
záchranné a rehabilitačné iniciatívy.
V roku 1985 austrálska federálna vláda zakázala výstavbu delfinárií
a nariadila zrušenie už existujúcich, hneď ako obdržala dôkaz,
že veľrybotvaré v zajatí trpia stresom, poruchami správania,
majú problém s dýchaním, vysokú úmrtnosť a kratší život.
Aj keď na prvý pohľad vyzerajú spokojne.
Dnes existujú len 2 funkčné prevádzky, a to z dôvodu medzery v zákone.
Umožňuje ponechať a vystavovať zvieratá narodené v zajatí,
vrátane mláďat z množenia zachránených divých delfínov,
ktoré si vyžadujú rehabilitáciu a vypustenie.
Tento postup záchrany, množenia a vypustenia
dovoľuje delfináriám zachovať genofond,
aby šou mohli pokračovať a brány ostali otvorené.
Kým austrálske delfináriá nemôžu chytiť a doviezť zdravé delfíny,
v zábavnom priemysle so zvieratami vo svete je to naďalej realitou.
Japonské pobrežné mesto Taiji je častým miestom zajatia.
Každý rok od septembra do marca
sú tisíce delfínov a malých veľrybotvarých nahnané
do tichej zátoky pri Taiji, kde sú brutálne zabité miestnymi rybármi,
pre ktorých predstavujú výnos alebo škodnú.
Cvičitelia delfínov pomáhajú rybárom v nahnaní delfínov
a výbere tých, ktoré uniknú smrti.
Odvezú ich do akvárií a delfinárií po celom svete.
Ak sa veľkosť národa a jeho morálny pokrok dá merať tým,
ako zaobchádza so zvieratami,
čo to hovorí o Austrálii?
Čo to hovorí o Novom Zélande?
USA?
Kanade?
Mexiku?
Veľkej Británii?
Izraeli?
Španielsku?
Čo to hovorí o nás ako o druhu?
Za celú našu históriu bolo vo vojne zabitých 619 miliónov ľudí.
Taký istý počet zvierat zabijeme každé 3 dni.
Číslo nezahŕňa ryby ani ďalšie morské živočíchy,
ktorých zabijeme toľko, že ich počítame v tonách.
Prv než ich zabijeme, musíme ich množiť.
Uväzniť a vykorisťovať ich.
Na jedlo.
Zábavu.
Oblečenie.
A výskum.
Celý ich život od narodenia po smrť
je ovládaný odvetviami priemyslu, ktorým záleží iba na zisku.
Impérium
utrpenia
a krvi.
Platené spotrebiteľmi, ktorým povedia,
že so zvieratami zaobchádzali eticky.
Z voľného chovu, lokálne, bio.
Že ich smrť bola humánna.
Že týranie zvierat sa v našej krajine nedeje.
A ak aj áno, naša vláda a činitelia ho nájdu a skoncujú s ním.
A my spotrebitelia takmer nemáme dôvod si myslieť niečo iné.
Lebo využívať a jesť zvieratá je normálne,
robili sme to odjakživa.
Lebo predávané produkty na poličkách v supermarketoch
sú veľmi vzdialené od bytostí, ktoré kedysi existovali.
Niektoré len krátko.
Niektoré celé roky bez milosti.
Bytosti, ktoré s nami a spoločenskými zvieratami zdieľajú
schopnosť cítiť lásku.
Radosť.
Žiaľ a smútok.
Ktoré s nami zdieľajú schopnosť trpieť.
Túžbu žiť.
Byť slobodný.
Nebyť považovaný za vec.
Za úžitok pre iných.
Ale ako osobnosti, ktorými sme.
Svojprávne bytosti,
nie jednotky výroby.
Nie zásoby tovaru.
On, ona, oni, nie to.
Pravdou je,
že neexistuje humánny spôsob zabitia niekoho, kto chce žiť.
Nie je to otázka zaobchádzania
či lepších spôsobov ako robiť zlé veci.
Väčšie klietky, menšia hustota chovov, menej bolestivý plyn.
Hovoríme si, že mali dobrý život, že ku koncu nevedia, čo ich čaká
a nič necítia.
Opak je pravdou.
Posledné hodiny, minúty, sekundy je vždy prítomný strach, bolesť.
Pach krvi.
Výkriky ostatných bytostí rovnakého druhu,
s ktorými žili svoj život.
Nikdy nie ochota či túžba zomrieť.
Naopak, zúfalá túžba žiť.
Zúfalý boj do posledného dychu.
Nikdy im nepreukážu súcit či láskavosť.
Naopak, zosmiešňujú ich,
smejú sa z nich,
kopú do nich,
bijú ich,
hádžu ako balík slamy
či pošlú do mixéra, lebo sa narodili s nesprávnym pohlavím.
Berieme im deti.
Berieme im slobodu.
Berieme im životy.
Posielame ich celé, zdravé na bitúnok,
aby z neho vyšli ako zabalené kusy.
A hovoríme si, počas tejto cesty sa udialo niečo humánne a morálne.
A pritom škodíme sami sebe.
Svetová zdravotnícka organizácia dnes ráno uverejnila
správu o škodlivosti červeného a spracovaného mäsa.
Ničíme životné prostredie živočíšnym priemyslom,
ktorý vytvára viac skleníkových plynov než ktorýkoľvek iný priemysel.
Je príčinou výrubu lesov a zabíjania divých zvierat,
aby uvoľnili miesto farmám.
Dobytok na celom svete skonzumuje toľko jedla,
ktoré by dokázalo nasýtiť 8,7 miliardy ľudí.
No napriek tomu 1 z 9 ľudí,
t.j. 795 miliónov, trpí chronickou podvýživou.
A 844 miliónov nemá prístup k čistej vode,
zatiaľ čo na 1 liter mlieka je potrebných 1000 litrov vody
a na 1 kg hovädzieho mäsa je potrebných 15 000 litrov vody.
A napriek tomu obraňujeme živočíšny priemysel tvrdením,
že je to normálne, potrebné a prirodzené.
Že v ríši zvierat sú druhy, ktoré sú nám podradené,
lebo nemajú náš konkrétny druh inteligencie.
Lebo sú slabšie a nemôžu sa brániť.
Veríme, že v našej zdanlivej nadradenosti
sme získali právo používať moc, autoritu a nadvládu
nad tými, ktorých vnímame ako podradených
z nášho krátkozrakého pohľadu.
Toto ospravedlnenie sa už používalo.
Belochmi na zotročenie černochov a odobratie ich pôdy a detí.
Nacistami na vraždenie Židov.
Mužmi na umlčanie a utláčanie žien.
Sme odsúdení neustále opakovať históriu?
Definuje tento komplex nadradenosti, čistá sebeckosť, náš druh?
Alebo máme na viac?
Práve si sa naobedoval, a aj keď je bitúnok svedomito skrytý
v elegantnej diaľke míľ, si spoluvinníkom.
Ralph Waldo Emerson
NADVLÁDA
TITULKY: Zuzana Miháliková
KOREKTÚRA: A. Ďurišíková, L. Gabrišová, B. Mišáková
SCENÁR, RÉŽIA, STRIH, PRODUKCIA
ASISTENTKA RÉŽIE
NAHOVORILI
Vrátili sme sa na motel a pozreli si dnešný záznam
z bitúnku s novorodeným kozľaťom.
Je možné, že je nažive.
Ideme poň.
HUDBA
HLAVNÍ VYŠETROVATELIA
NÁRODNÝ INVESTIGATÍVNY TÍM
KOPRODUCENT
ASISTENTI VÝROBY
VÝKONNÍ PRODUCENTI
KAMERA
VÝSKUM
ĎALŠIE ZÁBERY
ŠPECIÁLNE POĎAKOVANIE
PRISPIEVATELIA